Marc-Antoine Charpentier
Marc-Antoine Charpentier | |
Életrajzi adatok | |
Született | 1643. Párizs |
Származás | francia |
Elhunyt | 1704. február 24. (54 évesen) Párizs |
Pályafutás | |
Műfajok | opera, klasszikus zene |
Hangszer |
|
Hang | kontratenor |
Tevékenység | zeneszerző |
A Wikimédia Commons tartalmaz Marc-Antoine Charpentier témájú médiaállományokat. | |
Sablon • Wikidata • Segítség |
Marc-Antoine Charpentier (Párizs, 1643. – Párizs, 1704. február 24.) francia barokk zeneszerző. Lully mellett a francia középbarokk zeneművészet másik kimagasló alkotója.
Élete
[szerkesztés]1643-ban Párizs közelében született. Apja írnok volt, és jó kapcsolatokat ápolt a párizsi előkelőségekkel. Ennek köszönhetően fia a jezsuitáknál kiváló oktatásban részesült, majd jogi tanulmányokba kezdett Párizsban. 18 éves korában utazott Itáliába, egyes feltételezések szerint először festészetet akart tanulni, de Rómában Giacomo Carissimi hatása alá került, és érdeklődése a zeneművészet felé fordult. Három évig volt Carissimi tanítványa, megismerte a korabeli olasz mestereket, és volt alkalma tanulmányozni zeneművészetüket. Párizsba visszatérve jelentős mennyiségű zenei kéziratot vitt magával.
Párizsban Lotaringiai Mária szolgálatába lépett. Jean-Baptiste Lully ekkoriban került konfliktusba Molière-rel, aki megszakította az alkotói együttműködést a zeneszerzővel, és Charpentier-t kérte fel, hogy komponáljon kísérőzenét legújabb művéhez. Végül Molière és más szerzők darabjainak is elkészítette a zenés betéteit Molière színháza számára, ezek közül a két legjelentősebb: Le Mariage forcé (1672) és a Le Malade imaginaire (1673). Charpentier Molière halála után is, egészen 1685-ig komponált a Théâtre Français-nek. A drámákhoz írt kísérőzenék mellett ekkoriban főleg pasztorális kamaraoperákat komponált: Orphée, Actéon, Les arts florissants. Közben elfogadta a zenemesteri állást a jezsuiták párizsi Szent Lajos-templomában. Spirituális tragédiákat, oratorikus műveket, szertartászenét komponált a rend számára. Kinevezték az orleans-i herceg zenetanárává és zeneszerzőjévé, ezalatt főleg az egyházi zenének és az elméleti műveknek (pl. Règles de composition et abrégé des règles pour l’accompagnement) szentelte idejét. 1688-ban meghalt Lotaringiai Mária. Ezután még tíz évig maradt a jezsuiták szolgálatában, majd 1698-ban kinevezték a Sainte-Chapelle zenemesterévé. Ezt az állást haláláig töltötte be. 1704. február 24-én Párizsban halt meg. Halála után a Királyi Könyvtár számára elkobozták a Sainte Chapelle zenemestereként írt művei kéziratait. Többi művének kéziratát 1727-ben családja adta el a Királyi Könyvtárnak.
Művei halála után kétszáz évig feledésbe merültek, majd az 1900-as évek elején néhány francia zenész felfedezte Charpentier műveit, és elkezdték játszani őket. A második világháború után megjelent az első Charpentier-monográfia. Ezután egyre nagyobb számban jelentek meg zenéjével foglalkozó írások. A William Christie által az 1970-es évek végén létrehozott, régi zenét játszó Les Arts Florissants zenekar sokat tett Charpentier zenéjének megismertetéséért. Később Párizsban megalakult a Société Marc-Antoine Charpentier, s azóta több darabját előadták és felvételen is rögzítették. Actéon című darabja 2007-ben a Miskolci Nemzetközi Operafesztiválon is előadásra került, a Thália Színház pedig Három bibliai történetét tűzte műsorra.
Munkássága
[szerkesztés]Korának egyik legnagyobb egyházzene szerzője, tizenkét miséje a 17. századi francia zeneművészet egy szerzőtől származó terjedelmes misetermése. Művészetére nagy hatást gyakoroltak az itáliai mesterek, főleg egykori tanára, Giacomo Carissimi munkái. Zenéjében sikeresen ötvözte a francia és az olasz barokk stílusjegyeit, francia létére olykor olasz nyelvű szövegeket is megzenésített.
Miséi vokális szólamában sajátosan váltakoznak a tuttik és a szólók. Sajátos a mise egyes részeinek elhagyása, ezeket orgonaimprovizációkkal pótolta. Különlegességnek számít az egyetlen szólamra komponált Messe pour le Port-Royal című darab. Miséi mellett mintegy harminc oratóriumát találták meg kéziratai között. A szerző életművének súlypontját alkotják, de a francia zenei életben elszigetelten állnak, nem teremtenek hagyományt, újfajta oratóriumformát. Carissimi zenei nyelvét sikeresen kötik össze a francia opera és motetta stílusával. Charpentier a Historia scarae, a Cantica és a Dialoghi műfaj megjelölésekkel él. A Históriák nagyszabású alkotások (együttesek, szólók, kórusok) és Carissimi műveinél gazdagabban hangszereltek. A Canticák és Dialogusok kevesebb előadót igényelnek.
Egyházzenei művei mellett jelentősek színpadi művei is, amelyeknek nagy része sajnos elkallódott. Molière-rel közösen írt darabjai életművének kevésbé igényes alkotásai, de a Le Mariage forcé és a Le Malade imaginaire így is jelentős darabok. A Lully-féle monopólium miatt béklyókba szorítottan kényszerült komponálni: a zenekar és az énekesek száma is korlátozott. Ennek ellenére mégis sikerült egy rendkívül gazdag operai életművet is létrehoznia, az ötfelvonásos Médée Lully és Rameau darabjai mellett a francia barokk operairodalom legjobb alkotása. Charpentier dallamosságával, a harmonizáció, a szólamok kidolgozottságával, hangszerelésével messzemenően megelőzi kortársait.
A Te Deum című motettájának kezdő taktusait az Európai Műsorsugárzók Uniója hivatalos szignáljának választották, többek között az Eurovíziós Dalfesztiválok közvetítései előtt is ez hallható.
Művei
[szerkesztés]Operák
[szerkesztés]- Les Amours d'Acis et de Galatée (elveszett) (1678)
- Les Arts florissants H. 487(1685–1686)
- La Descente d'Orphée aux enfers H. 488 (1686–1687)
- Le Jugement de Pâris (1690)
- Philomèle (elveszett) (1694)
- Médée H. 491 (1693–1694
- David et Jonathas (1688)
Pasztorálok
[szerkesztés]- Actéon, H. 481 (1684)
- La Couronne de fleurs, H. 486 (1685)
- La Fête de Ruel, H. 485 (1685)
- Il faut rire et chanter: la dispute des bergers (1685)
- Le Retour du printemps
- Cupido perfido dentral mio cor
- Petite pastorale de bergers
- Amor vince ogni cosa
- Les Plaisirs de Versailles (1680)
Zenés jelenetek
[szerkesztés]- Circé (1675)
- Andromède (1682)
Kísérőzenék és betét darabok komédiákhoz
[szerkesztés]- Idylle sur le retour de la santé du roi (1686–1687)
- La Comtesse d'Escarbagnas (1672)
- Le Médecin malgré lui (1672)
- Le Fâcheux (1672)
- L'Inconnu (1675)
- Les Amours de Vénus et d'Adonis (1670)
Balett komédiák
[szerkesztés]- Le Mariage forcé, H. 494 (1672)
- Le Malade imaginaire (1673)
- Le Sicilien ou l'Amour peintre (1667)
Interludes
[szerkesztés]- Le Triomphe des dames (1676)
- La Pierre philosophale (1681)
- Endymion (1681)
Zenekari darabok
[szerkesztés]- Noëls pour les instruments – H.531
- Noëls sur les instruments – H.534
- Préludes et Ouvertures
- Sonate – H.548
- Concert pour quatre parties de violes – H.545
- Messe pour plusieurs instruments au lieu des orgues – H.513
Egyházzene
[szerkesztés]- Quatre Miserere
- Miserere – H.219
- Dix Magnificat
- Pour le sacrement
- Pour le saint sacrement au reposoir – H.346
- Pour la seconde fois que le saint sacrement vient au même reposoir – H.372
- Himnuszok
- Misék
- Motetták (Te Deum)
- Motet pour une longue offrande (anciennement Motet pour l'offertoire de la messe rouge) – H.434
- Oratóriumok
- Zsoltárok Leçons des Ténèbres
- Les neuf repons pour le mercredi saint – H.111–119
Fordítás
[szerkesztés]- Ez a szócikk részben vagy egészben a Marc-Antoine Charpentier című francia Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
- Ez a szócikk részben vagy egészben a Marc-Antoine Charpentier című angol Wikipédia-szócikk ezen változatának fordításán alapul. Az eredeti cikk szerkesztőit annak laptörténete sorolja fel. Ez a jelzés csupán a megfogalmazás eredetét és a szerzői jogokat jelzi, nem szolgál a cikkben szereplő információk forrásmegjelöléseként.
Források
[szerkesztés]- Gerhard Dietel: Zenetörténet évszámokban I: A 2. századtól 1800-ig. Budapest: Springer. 1996. 309–303. o. ISBN 9638455845
- Matthew Boyden: Az opera kézikönyve. Budapest: Park Könyvkiadó. 2009. 23–24. o. ISBN 9789635308545