Reichstag (nemzetiszocialista Németország)
Reichstag Großdeutscher Reichstag | |
Ország | |
Típusa | egykamarás |
Létrehozva | 1933. március 21. |
Megszüntetve | 1942. április 26. (de facto) 1947. január 30. (a mandátumok lejárta) |
Jogelőd | Reichstag |
Jogutód | Nyugat-Németország: |
Elnök | Hermann Göring (1933–1945) |
Politikai csoportok | |
A Wikimédia Commons tartalmaz Reichstag Großdeutscher Reichstag témájú médiaállományokat. |
A Reichstag a nemzetiszocialista Németország törvényalkotó testülete volt. Alakuló ülését 1933. március 21-én tartotta;[1] utoljára pedig 1942. április 26-án ülésezett,[2] bár a képviselők mandátuma formálisan 1947 elején járt csak le.[3] A második világháború után helyét Nyugat-Németországban a Bundestag,[4] Kelet-Németországban pedig a Volkskammer[5] vette át.
A testület gyakorlati jelentősége csekély volt, miután a nemzetiszocialista hatalomátvétel során a Reichstag elfogadott egy felhatalmazási törvényt, amely az Adolf Hitler vezette birodalmi kormánynak széles törvényhozói jogkört biztosított. Ezt követően a nemzetiszocialista Németország fennállásának tizenkét éve alatt a Reichstag látszatparlamentként működött: csupán hét törvényt alkotott, szemben a kormány által elfogadott 986 törvénnyel, és mindössze tizenkilenc alkalommal ülésezett.[2]
Történelmi előzmények
[szerkesztés]Németország 1871-es egyesítését követően az újonan megalakult Német Birodalom törvényhozó testülete a Reichstag ('Birodalmi Gyűlés') elnevezést kapta.[6]
1919-ben, az első világháborút követő politikai zűrzavar lezárultával megújult a német államrend. A weimari alkotmány alapjain demokratikus szövetségi köztársaság jött létre, amely azonban megőrizte a Német Birodalom (Deutsches Reich) nevet. A weimari Német Birodalomban a nép a hatalmát kétkamarás parlamenten keresztül gyakorolta. Az alsóház neve továbbra is Reichstag volt; ennek tagjait közvetlenül a nép választotta négyéves időtartamra.[7] A felsőház a Reichsrat (Birodalmi Tanács) nevet viselte; tagjai az egyes tagállamokat képviselték.[8] Az alkotmány szerint a törvényalkotás a Reichstag feladata volt. Az alsóházban megalkotott törvények ellen a felsőház kifogást emelhetett.[9] A gyakorlati végrehajtó hatalmat a birodalmi kormány, illetve annak vezetője, a birodalmi kancellár (Reichskanzler) gyakorolta. Őket a birodalmi elnök nevezte ki és mentette fel, de a kormánynak a kinevezés után még az alsóház bizalmát is el kellett nyernie szavazás útján, és ha a Reichstag a bizalmát határozatban megvonta, le kellett mondania.[10]
Amikor 1933 elején a demokratikus alapokon nyugvó Reichstag átalakult a nemzetiszocialista Birodalmi Gyűléssé, a transzformáció lényege az volt, hogy a törvényhozás centruma a Reichstagtól a birodalmi kancellárhoz került át, a Birodalmi Gyűlés pedig elveszítette többpárti, demokratikus jellegét.[2]
Politikai háttér
[szerkesztés]1932–1933-ban Németország súlyos gazdasági és politikai válságban volt. A 67 milliós lélekszámú országban 1933 januárjában 6 013 000 munkanélkülit tartottak nyilván; minden harmadik munkaképes korú polgár állás nélkül volt. Az ország három legerősebb politikai ereje a Szociáldemokrata Párt, a Kommunista Párt és a Nemzetiszocialista Német Munkáspárt volt. Az utóbbi kettő tagjai között gyakoriak voltak az erőszakos, nemegyszer halálesettel végződő összecsapások. A nemzetiszocialista Sturmabteilung (szokásos rövidítéssel: SA) nevű paramilitáris erő tagjai a zsidókat is zaklatták, bántalmazták. A vezető politikai erők időnként, időlegesen kompromisszumokat kötöttek egymással, de egyikük sem volt képes a lakosság döntő többségét maga mögé állítani a különböző választásokon. A parlamenti demokráciába vetett bizalom megcsappant, Paul von Hindenburg birodalmi elnök ismételten szükségrendeletek kiadásával kerülte meg a Birodalmi Gyűlést.[11][12]
Az országban 1932. július 31-én parlamenti választást tartottak, ahol a nemzetiszocialisták szerezték a legtöbb mandátumot (37,4 százalékot), messze többet, mint a második helyen végzett szociáldemokraták 21,6 százaléka. Kormányképes többség azonban nem alakult ki. Hitler kijelentette, a nemzetiszocialisták csak olyan kormányban vesznek részt, amelynek élén ő áll. Az országot így átmenetileg ügyvezető kormány vezette. A Birodalmi Gyűlés elnöke a nemzetiszocialista Hermann Göring lett, aki az első ülésnapon határozatlan időre elnapolta a parlament ülését. Több hónapig tartó politikai bizonytalanság után Hindenburg feloszlatta a Reichstagot, és 1932. november 6-án új választásokat tartottak. Ezt ismét a nemzetiszocialisták nyerték meg, bár gyengébb eredménnyel, mint a nyáron.[12] A hetekig tartó sikertelen koalíciós tárgyalások után Hindenburg végül 1933. január 30-án Hitlert nevezte ki kancellárnak, majd Hitler kérésére mindjárt feloszlatta a Birodalmi Gyűlést és március 5-ére választást tűzött ki.[13]
A választási kampányt politikai erőszak kísérte. Február 27-én éjjel felgyújtották a Reichstag épületét. A kormány a kommunistákat vádolta a gyújtogatás kitervelésével, és a párt számos vezetőjét, köztük Ernst Thälmann pártelnököt őrizetbe vették. Egy héttel később a választásokon ismét a nemzetiszocialisták kapták a legtöbb szavazatot, de a várakozásokkal szemben továbbra sem sikerült abszolút többséget szerezniük, csak 43,9 százalékot értek el. (Tekintve, hogy Németországban a háborút követő konszolidációig több szabad választás nem volt, ez a Nemzetiszocialista Német Munkáspárt demokratikus támogatottságának történelmi csúcsa.) A megválasztott kommunista képviselők mandátumát három nappal a szavazás után, március 8-án a Reichstag felgyújtása kapcsán kiadott szükségrendeletre hivatkozva semmissé nyilvánították.[13]
A nemzetiszocialista Reichstag megalakulása
[szerkesztés]Az 1933. március 5-én megválasztott birodalmi gyűlés alakuló ülésére március 21-én került sor. Az ülést egy Joseph Goebbels propagandaminiszter által megtervezett, a potsdami Helyőrségi templomban (Garnisonkirche) megrendezett ünnepélyes rendezvény előzte meg.[14] Az esemény dátuma szimbolikus jelentőségű: 62 évvel korábban, 1871-ben éppen ezen a napon alakult meg az első Birodalmi Gyűlés.[15]
Maga az alakuló ülés Berlinben volt. Tekintve, hogy a Reichstag épülete a február 27-i tűzben kiégett, a helyszín a Königsplatz szemközti oldalán álló Kroll Operaház volt. A nemzetiszocialista korszakban a Birodalmi Gyűlés ülései is itt kaptak helyet. A Reichstag-épület helyreállítása az 1990-es évekig váratott magára.
A házelnök ismét Hermann Göring lett. A Birodalmi Gyűlés elvileg 647 képviselőből állt, azonban tekintve, hogy a kommunista képviselőket megfosztották mandátumuktól, már a megalakuláskor is csak 566 képviselői hely volt betöltve.[16]
Felhatalmazási törvény
[szerkesztés]Az 1933-as Reichstag-választásokat követő kaotikus helyzetben Hitler azzal a követeléssel fordult a Birodalmi Gyűléshez, hogy ruházza fel a kormányt a válság megoldásához szükséges rendkívüli jogkörökkel.[13] Több nyilvános beszédében is úgy fogalmazott, hogy négyévnyi időre, „egy birodalmi gyűlés alkotmányos mandátumának hosszára” van szüksége ahhoz, hogy „az állam hajóját” a helyes irányba fordítsa.[17][18]
Röviddel a nemzetiszocialista Reichstag megalakulása után, március 23-án Hitler beterjesztette a felhatalmazási törvény (teljes nevén Törvény a nép és a birodalom ínségének megszüntetésére [19] tervezetét a Birodalmi Gyűlésnek. A törvényjavaslat törvényalkotási jogot adott Hitler birodalmi kormányának, ideértve a költségvetésről és az államháztartási hitelek felvételéről szóló rendelkezések kiadásának jogát is. A javaslat szerint a kormány arra is felhatalmazást kapott, hogy a Reichstag jóváhagyása nélkül nemzetközi szerződéseket kössön.[20]
A március 23-i ülésen a kommunisták értelemszerűen nem vettek részt, és a törvényjavaslatot a jelen lévő pártok közül egyedül a szociáldemokraták ellenezték. A Birodalmi Gyűlés így a törvényt 444 támogató szavazattal, 94 képviselő ellenzése mellett (a szükséges kétharmados többséggel) elfogadta. A felhatalmazási törvény eredetileg négy évre adott különleges jogokat a kormánynak, de a következő években ezt az időkorlátot ismételten meghosszabbította a Birodalmi Gyűlés, és a törvény végül egészen a hitleri rendszer bukásáig érvényben maradt.
A törvény elvileg nem korlátozta a Reichstag törvényalkotói jogkörét, de a gyakorlatban a jogalkotás a kormányhoz (és személyesen Hitlerhez) került át. A németországi nemzetiszocialista hatalom tizenkét éve alatt a Reichstag mindössze hét törvényt alkotott.[21]
Jegyzetek
[szerkesztés]- ↑ LeMO Tag von Potsdam
- ↑ a b c Bundestag Nationalsozialismus
- ↑ ÖNB-ALEX - Deutsches Reichsgesetzblatt Teil I 1867-1945. alex.onb.ac.at. (Hozzáférés: 2024. június 11.)
- ↑ LeMO Bundestag
- ↑ LeMO Volkskammer
- ↑ Bundestag Kaiserreich
- ↑ Alkotmány 1919 20–23. cikkely
- ↑ Alkotmány 1919 60. cikkely
- ↑ Alkotmány 1919 68–77. cikkely
- ↑ Alkotmány 1919 41–59. cikkely
- ↑ Schneider 1953 199. old.
- ↑ a b LeMO 1932
- ↑ a b c LeMO 1933
- ↑ A potsdami helyszínre emlékezve 1933. március 21-ét a német nyelvű történetírásban Tag von Potsdam (Potsdam napja) néven emlegetik.
- ↑ Stichtag - 21. März 1871: Konstituierung des ersten Reichstags (német nyelven). www1.wdr.de, 2016. március 21. (Hozzáférés: 2024. július 30.)
- ↑ Schneider 1953 201–209. old.
- ↑ Kellerhoff, Sven Felix. „Bilanz 1937: „Gebt mir vier Jahre Zeit!“”, Die Welt, 2017. január 30. (Hozzáférés: 2020. május 29.)
- ↑ „Geben Sie uns vier Jahre, die verfassungsmäßige Periode eines Reichstages, und dann soll das Land über uns richten. [...] Es ist unmöglich, das Staatsschiff sogleich in den rechten Kurs zu bringen. Dazu bedarf es Zeit. Alles, was ich verlange, sind vier Jahre.“ – Adolf Hitler, 1933. február 1.
- ↑ Németül: Gesetz zur Behebung der Not von Volk und Reich
- ↑ Törvényszöveg A felhatalmazási törvény szövege
- ↑ Schneider 1953 212–213. old.
Források
[szerkesztés]- ↑ Alkotmány 1919: A Német Birodalom 1919-es alkotmányának (weimari alkotmány) eredeti szövege. de.wikisource.org, 1911. augusztus 11. (Hozzáférés: 2020. április 18.)
- ↑ Bundestag: Deutscher Bundestag - Geschichte des deutschen Parlamentarismus (német nyelven). Deutscher Bundestag. (Hozzáférés: 2024. június 23.)
- ↑ LeMO: LeMO Das lebendige Museum Online (német nyelven). www.dhm.de. Stiftung Deutsches Historisches Museum, Stiftung Haus der Geschichte der Bundesrepublik Deutschland. (Hozzáférés: 2020. május 28.)
- ↑ Schneider 1953: Schneider, Hans (1953. július). „Das Ermächtigungsgesetz vom 24. März 1933”. Vierteljahrshefte für Zeitgeschichte 1 (3), 197–221. o. (Hozzáférés: 2020. április 18.)
- ↑ Törvényszöveg: A felhatalmazási törvény eredeti szövege. de.wikisource.org, 1933. március 24. (Hozzáférés: 2020. április 17.)