înjura
Etimologie
Din latină injuriare.
Pronunție
- AFI: /ɨn.ʒu'ra/
Verb
Conjugarea verbului (se) înjura | |
Infinitiv | a (se) înjura |
Indicativ prezent pers. 1 sg. |
(mă) înjur |
Conjunctiv prezent pers. 3 sg. |
să (se) înjure |
Participiu | înjurat |
Conjugare | I |
- (v.tranz., intranz. și refl., recipr.) a spune cuvinte injurioase sau de ocară la adresa cuiva; a (se) sudui.
- De ce îl înjuri toată ziua?
Sinonime
- drăcui, ocărî, (livr.) invectiva, (înv. și pop.) măscări, (pop.) stropși, sudui, (prin Ban.) târtăi, (înv.) mustra, (fig.) îmbăla, (înv. și pop. fig.) spurca, (arg.) sictiri, sictirisi
Cuvinte derivate
Cuvinte apropiate
Traduceri
a folosi în vorbire cuvinte necuviincioase (în forma unei imprecații)