Triclorură de azot
Deși acest articol conține o listă de referințe bibliografice, sursele sale rămân neclare deoarece îi lipsesc notele de subsol. Puteți ajuta introducând citări mai precise ale surselor. |
Triclorură de azot | |
Identificare | |
---|---|
Număr CAS | 10025-85-1 |
PubChem CID | 61437 |
Informații generale | |
Formulă chimică | NCl3 |
Aspect | lichid galben, uleios și exploziv |
Masă molară | 120,365 g/mol |
Proprietăți | |
Densitate | 1,635 g/mL |
NFPA 704 | |
Sunt folosite unitățile SI și condițiile de temperatură și presiune normale dacă nu s-a specificat altfel. | |
Modifică date / text |
Triclorura de azot este o combinație a azotului cu clorul cu formula chimică NCl3. Este un lichid galben, uleios și exploziv.
Proprietăți
[modificare | modificare sursă]Fizice
[modificare | modificare sursă]Are punctul de topire -40°C iar cel de fierbere e 70°C[1].
Chimice
[modificare | modificare sursă]Triclorura de azot este un compus foarte reactiv. Adesea, azotul este considerat a avea starea de oxidare de 3+ în acesta, iar atomii de clor în starea de oxidare -1. În urma hidrolizei substanței cu apa fierbinte rezultă amoniac și acid hipocloros:
De asemenea, este explozivă, valoarea mărimii entalpie de formare standard pentru această substanță fiind de 232 kJ / mol. Se poate descompune direct în azot și clor:
Obținere
[modificare | modificare sursă]Triclorura de azot se obține prin trecerea unui curent de clor printr-o soluție concentrată de amoniac, auzindu-se aud pârâituri și observându-se scântei mici la fiecare bulă de gaz care ajunge în lichid, după reacția:
Combinarea clorului cu amoniac poate conduce fie la triclorură de azot și clorură de amoniu, fie la azot și clorură de amoniu funcție de concentrații și temperatură.
Note
[modificare | modificare sursă]Bibliografie
[modificare | modificare sursă]- Linus Pauling, Chimie generală, Editura Științifică, București, 1972 (traducere din limba engleză)
- Raluca Ripan, I. Ceteanu, Manual de lucrări practice de chimie anorganică - vol I Metaloizi, Editura de stat didactică și pedagogică, București, 1961
|