Solotvyno
Solotvyno | ||
sídlisko mestského typu | ||
|
||
Oficiálny názov: Солотвино (Solotvyno) | ||
Štát | ||
---|---|---|
Región | Zakarpatská oblasť | |
Okres | Ťačivskyj rajon | |
Súradnice | 47°56′53″S 23°52′47″V / 47,94806°S 23,87972°V | |
Rozloha | 11,1 km² (1 110 ha) | |
Obyvateľstvo | 8 956 | |
Hustota | 806,85 obyv./km² | |
Časové pásmo | VEČ (UTC+2) | |
- letný čas | VELČ (UTC+3) | |
PSČ | 90575 | |
Tel. predvoľba | +380-3134 | |
Poloha obce v rámci Ukrajiny
| ||
Portál, ktorého súčasťou je táto stránka: | ||
Solotvyno, v minulosti Slatinské Doly (ukr. Солотвино (Solotvyno), rus. Солотвина (Solotvina), rum. Ocna Slatina, maď. Aknaszlatina) je sídlisko mestského typu v Zakarpatskej oblasti na západnej Ukrajine v Ťačivskom rajóne. Žije tu 8 956 obyvateľov, prevažne Rumuni, Maďaři a Ukrajinci.
Obcou prechádza cesta spájajúca Mukačevo, Rachov a Ivano-Frankivsk; rovnakým smerom vedie i železnica, avšak Solotvyno je konečnou stanicou osobných vlakov z Baťova, pretože nasledujúci úsek prechádza rumunským územím. V januári 2007 bol za účasti prezidentov Viktora Juščenka a Traiana Băsescu po mnohých rokoch otvorený hraničný most cez Tisu, ktorý zjednodušil prístup do miestneho odľahlého regiónu.
Poloha
[upraviť | upraviť zdroj]Obec leží na brehu rieky Tisa na rumunskej štátnej hranici. Na opačnej strane rieky leží mesto Marmarošská Sihoť.
Od viedenskej arbitráže v novembri 1938 až do marca 1939 bolo v Slatiských Doloch funkčné letisko odkiaľ štartovali lietadlá na trase Slatinské Doly, Spišská Nová Ves, Bratislava, Praha.
Dejiny
[upraviť | upraviť zdroj]Prvýkrát sa Solotvyno spomína okolo roku 1360 (pôvodnú obec vypálili Mongoli v roku 1241). V roku 1910 malo mesto 2 330 obyvateľov, z ktorých väčšinu tvorili Maďari. Súčasná populácia je 8 391 (odhad z roku 2022). Za Rakúsko-uhorskej monarchie bola obec súčasťou Marmarošskej župy. V roku 1920 sa mesto stalo súčasťou novovzniknutého Československa, v roku 1939 ho získalo Maďarsko. Mnohí z veľkej židovskej populácie zomreli počas holokaustu. Po druhej svetovej vojne sa Solotvyno stalo súčasťou Ukrajinskej SSR v Sovietskom zväze.
Mesto je konečnou zastávkou ukrajinského úseku železnice, ktorá vedie z Ľvova do Podkarpatske Rusi. V obci sa nachádza múzeum soľných baníkov.
Soľné bane a slané jazerá
[upraviť | upraviť zdroj]Obec je známa predovšetkým svojimi rozľahlými soľnými baňami a jazerami. Voda odčerpávaná z hlbokých soľných baní sa zhromažďuje v povrchových jazerách s nasýtenou slanou vodou, okolo ktorých je vybudovaná rekreačná zóna s lunaparkom, reštauráciami a diskotékou. Miestne sanatórium funguje od roku 1968.
Galéria
[upraviť | upraviť zdroj]-
Soľná baňa v obci Solotvyno
-
Stará synagóga
-
Bývalá synagóga, dnes pekáreň
-
Židovský cintorín