Борови (род)
Бор | |
---|---|
Pinus peuce - молика, терцијерни реликт и ендемит Балканског полуострва | |
Научна класификација | |
Царство: | Plantae |
Дивизија: | Pinophyta |
Класа: | Pinopsida |
Ред: | Pinales |
Породица: | Pinaceae |
Потпородица: | Pinoideae |
Род: | Pinus L. |
Подродови | |
Распрострањеност борова у свету |
Бор (лат. Pinus) је род зимзеленог четинарског дрвећа, ређе жбуња из породице Pinaceae.[1] Pinus је једини род у подфамилији Pinoideae. Списак биљака који су саставили Краљевски ботанички врт Кју и Ботаничка башта Мисурија прихвата 126 врста борова као тренутно постојеће, заједно са 35 неразврстаних врста и многим другим синонимима.[2][3] Бор се такође може односити на дрвену грађу добијену из борових стабала; бор је једна од широко заступљених врста дрвета која се користи као резана грађа.
Таксономија
[уреди | уреди извор]Род Pinus обихвата око 111 постојећег дрвећа и грмова, у подродовима:
- Pinus (тврди борови) и
- Strobus (меки борови). Сваки од подродова има неколико секција заснованих на секвенцирању хлоропласт не ДНК. Старије класификације род су делиле у три подрода: Pinus, Strobus и Ducampopinus.[4] – на бази особености шишарке, семенки и листова (иглица). Филогенија, након ДНК анализе, показао је да бивши подрод Ducampopinus примада подроду Strobus, тако да термин Ducampopinus више није у таксономској употреби.[5]
Pinus |
| ||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||||
Врсте подрода Ducampopinus сматране су посредницима између два друга подрода. У модерној класификацији, сврставане су у подрод Strobus, али се ни у један нису добро уклопиле, те су класификоване у трећи подрод. Године 1888, калифорнијски ботаничар Џон Гил Лемон ставио их је у подрод Pinus. Генерално, ова класификација истицала је морфологију шишарке, семенки и љуски листова, а врсте у сваком подроду обично су биле препознатљиве по свом општем изгледу. Бор са једним фиброваскуларним снопом по листу (бивши подродови „Strobus“ и „Ducampopinus“) били су познати као „хаплоксилонски борови“, док су борови са два фиброваскуларна снопа по листу, (подрод „Pinus“) називани „диплоксилонски борови“. Диплоксилонски имају тврђе дрво и већу количину смоле од борова хаплоксилонских.
Неколико својстава се користи за разликовање подродова, секција и подсекција борова: број листова (игалица) по скупној честици, број фиброваскуларних снопова иглицее, положај смоластих канала у иглицама, присуство или облик семенских крила и положај умба (грбице), те присуство бодљи на на љускама семенских чешера.[6]
Распрострањеност
[уреди | уреди извор]Борови су распрострањени у шумским подручјима умереног појаса, већином на северној полулопти, од поларног круга до Гватемале, западне Индије, северне Африке и Индонезије.[7]
Борови живе под врло различитим еколошким условима. Отпорни су према мразу и изразито су светлољубиве врсте. Добро успевају и на слабијим, каменитим, пешчаним и сувим земљиштима. Размножавају се генеративно и вегетативно.[3]
Борови у Србији
[уреди | уреди извор]У шумама Србије расте пет аутохтоних врста борова:
- Црни бор - Pinus nigra,
- Бели бор или сребрни бор - Pinus silvestris,
- Бор кривуљ или планински бор - Pinus mugo,
- Муника - Pinus heldreichii и
- Молика - Pinus peuce.
Молика и муника су терцијерни реликти и ендемске врсте Балканског полуострва.
Друге интересантне врсте борова
[уреди | уреди извор]Интересантне су и друге врсте борова, значајне због својих декоративних или употребних особина:
- Хималајски бор - Pinus wallichiana, врста изузетне лепоте, честа на зеленим површинама,
- Вајмутов бор, боровац - Pinus strobus, прилагодљива врста, значајна за пошумљавање голети,
- Пињол, пинија - Pinus pinea, врста која осим изузетне лепоте има и јестиво семе,
- Алепски бор - Pinus halepensis, приморска врста изузетне лепоте и
- Pinus longaeva, врста борова која се убраја у најдуговечније живе организме на планети.
Изглед
[уреди | уреди извор]Четине се развијају на краткорастима, по 2, 3 или 5 у заједничком прозрачном рукавцу.[7]
Мушке цвасти су висеће и развијају се у скупинама на врху овогодишњих изданака. Поленова зрнца имају два ваздушна мехурића. Опрашивање се врши ветром, али процес оплодње обавља се тек годину дана касније, а за то време у семеном заметку развија ембрионска врећица и примарни ендосперм са јајним ћелијама.[3][7]
Женске цвасти, које уобичајено зовемо шишарке, обично се развијају под вршним пупољком. Стерилне љуспе су врло мале и ситне, а касније закржљале. Фертилне љуспе при врху имају задебљали део - апофизу, на којој је грбица - умбо. Шишарке су зреле у другој или трећој години. Семе је са криоцетом.[7]
- Ботанички цртежи различитих врста борова
-
Pinus pinea
двоигличасти бор -
Pinus mugo
двоигличасти бор -
Pinus jeffreyi
троигличасти бор -
Pinus strobus
петоигличасти бор -
Pinus wallichiana
петоигличасти бор
Употреба
[уреди | уреди извор]Дрво многих врста борова углавном је цењено у столарству, грађевинарству, бродоградњи, али и у резбарству. Код неких врста се користи и за добијање смоле - смоларење.[7]
Младе четине борова садрже витамин Ц, па се од њих могу справљати чајеви и витамински напици. У неким земљама од мушких цвасти праве се посластице, тако што се оне кандирају умакањем у густи, врући сируп. Семе борова је по правилу јестиво, али су углавном веома ситне и неиздашне, осим семена врста са крупним семеном, међу којима је пињол (Pinus pinea) најпознатији. Његово семе је укусно и користи се као зачин, или се једе сирово попут орашастог воћа, дуж целог Медитерана.[8]
Више о употреби борова код сваке врсте појединачно.
Значај у озелењавању
[уреди | уреди извор]У пејзажној архитектури род борова је изузетно цењен. Многе врсте борова користе се као украсне у озелењавању урбаних предела. Посебно су значајни за постизање колорита зелене површине током зимских месеци. Обзиром да су углавном прилагођени суровим климатским условима и сиромашним земљиштима неке врсте борова (попут црног бора) користе се као пионирске врсте за пошумљавање голети.[7]
Бор у народној традицији
[уреди | уреди извор]У народној традицији бор је сматран светим дрветом, чак отелотворењем божанства. Ово веровање у нашем народу потиче још од старих Словена. Тако се и данас у неким крајевима може чути заклетва "бора ми". Стари борови и данас често представљају записе, стабла која се не смеју сећи нити на други начин оштетити.. У прошлости су се под њиховим крошњама организовали сабори и друга народна окупљања. Нарочито су била цењена стара стабла, попут бора краља Милутина, или бора цара Уроша у Урошевцу који је жив и данас и заштићен као споменик природе.[9] Такође на Каменој Гори надомак Пријепоља расте стабло црног бора старо више од 400 година. Мештани га зову Свети Бор или Светибор. И овај бор је један од древних борова који су под заштитом државе, као споменици природе.
Бор је поштован код многих народа, па се тако може наћи на поштанским маркама, грбовима и заставама многих земаља.
-
Грб града Хвоздец (Hvozdec), Округ Чешке Будјејовице, Чешка
-
Грб Кетовског реона (Кетовский район), Курганска област, Русија
-
Грб града Гвадалахара, Мексико
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Sunset Western Garden Book. 1995. стр. 606—607. ISBN 978-0-376-03851-7.
- ^ „The Plant List Version 1.1”. Приступљено 15. 12. 2015.
- ^ а б в „Bor”. enciklopedija.hr. Leksikografski zavod Miroslav Krleža. Приступљено 9. 2. 2016.
- ^ Frankis, Michael (2002). „Classification of the genus Pinus”. The Lovett Pinetum Charitable Foundation.
- ^ Gernandt et al. 2005.
- ^ Gernandt et al. 2005, стр. 35.
- ^ а б в г д ђ Вукићевић 1982, стр. 101–102
- ^ GRLIĆ 1986, стр. 37–39.
- ^ Чајкановић 1994, стр. 34–36
Литература
[уреди | уреди извор]- Чајкановић, Веселин (1994). Речник српских народних веровања о биљкама. Београд: Српска књижевна задруга. стр. 34—36. ISBN 978-86-379-0283-6.
- GRLIĆ, Ljubiša (1986). Enciklopedija samoniklog jestivog bilja. Zagreb: "August Cesarec". стр. 37—39.
- Вукићевић, Емилија (1982). Декоративна дендрологија. Београд: Привредно финансијски водич. стр. 101—102.
- Gernandt, D. S.; López, G. G.; García, S. O.; Liston, A. (2005). „Phylogeny and classification of Pinus”. Taxon. 54 (1): 29—42. JSTOR 25065300. doi:10.2307/25065300.
- McKown, A.D.; Stockey, R.A.; Schweger, C.E. (2002). „A New Species of Pinus Subgenus Pinus Subsection Contortae From Pliocene Sediments of Ch'Ijee's Bluff, Yukon Territory, Canada” (PDF). International Journal of Plant Sciences. 163 (4): 687—697. doi:10.1086/340425. Архивирано из оригинала (PDF) 2008-02-21. г. Приступљено 2011-05-16.
- Stockey, R.S. (1983). „Pinus driftwoodensis sp.n. from the early Tertiary of British Columbia”. Botanical Gazette. 144 (1): 148—156. JSTOR 2474678. doi:10.1086/337355.
- Zeb, Umar; Dong, Wan-Lin; Zhang, Ting-Ting; Wang, Ruo-Nan; Shahzad, Khurram; Ma, Xiong-Feng; Li, Zhong-Hu (25. 3. 2019). „Comparative plastid genomics of Pinus species: Insights into sequence variations and phylogenetic relationships”. Journal of Systematics and Evolution (објављено март 2020). 58 (2): 118—132. ISSN 1759-6831. doi:10.1111/jse.12492.
- Farjon A (2005). Pines (2nd изд.). Leiden: E. J. Brill. ISBN 90-04-13916-8.
- Little Jr EL, Critchfield WB (1969). Subdivisions of the Genus Pinus (Pines). Misc. Publ. 1144 (Superintendent of Documents Number: A 1.38:1144) (Извештај). US Department of Agriculture.
- Richardson DM, ур. (1998). Ecology and Biogeography of Pinus. Cambridge, England: Cambridge University Press. стр. 530. ISBN 0-521-55176-5.
- Sulavik, Stephen B. (2007). Adirondack; Of Indians and Mountains, 1535-1838. Fleischmanns, NY: Purple Mountain Press. стр. 244 pages. ISBN 978-1-930098-79-4.
- Mirov NT (1967). The Genus Pinus. New York, NY: Ronald Press.
- „Classification of pines”. The Lovett Pinetum Charitable Foundation.
- Mirov NT, Stanley RG (1959). „The Pine Tree”. Annual Review of Plant Physiology. 10: 223—238. doi:10.1146/annurev.pp.10.060159.001255.
- Philips, Roger (1979). Trees of North America and Europe
. New York, NY: Random House, Inc. ISBN 0-394-50259-0.
- Villar, Rafael; Ruiz-Robleto, Jeannete; Ubera, José Luis; Poorter, Hendrik (октобар 2013). „Exploring variation in leaf mass per area (LMA) from leaf to cell: An anatomical analysis of 26 woody species”. American Journal of Botany. 100 (10): 1969—1980. PMID 24107583. doi:10.3732/ajb.1200562.
- Poorter, Hendrik; Jagodzinski, Andrzej M.; Ruiz-Peinado, Ricardo; Kuyah, Shem; Luo, Yunjian; Oleksyn, Jacek; Usoltsev, Vladimir A.; Buckley, Thomas N.; Reich, Peter B.; Sack, Lawren (2015). „How does biomass distribution change with size and differ among species? An analysis for 1200 plant species from five continents”. New Phytologist. 208 (3): 736—749. PMC 5034769
. PMID 26197869. doi:10.1111/nph.13571.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Класификација борова
- Arboretum de Villardebelle Слике шишарки
- Gymnosperm families - scroll down to the Pinaceae
- 40 Pine Trees From Around the World by The Spruce
- Jepson eFlora, The Jepson Herbarium, University of California, Berkeley, covers Californian species
- Pinus in Flora of North America
- Pinus in the USDA Plants Database