Љубушки
Љубушки | |
---|---|
Панорама Љубушког | |
Административни подаци | |
Држава | Босна и Херцеговина |
Ентитет | Федерација Босне и Херцеговине |
Кантон | Западнохерцеговачки кантон |
Град | Љубушки |
Становништво | |
— 2013. | |
Географске карактеристике | |
Координате | 43° 11′ 44″ С; 17° 32′ 37″ И / 43.1955788° С; 17.5437379° И |
Временска зона | UTC+1 (CET), љети UTC+2 (CEST) |
Остали подаци | |
Поштански број | 88320 |
Позивни број | 039 |
Веб-сајт | www |
Љубушки је градско насеље и сједиште истоимене јединице локалне самоуправе у јужном делу Босне и Херцеговине. Према подацима пописа становништва 2013. године, у Љубушком је пописано 4.023 лица.[1]
Географија
[уреди | уреди извор]Клима је умерена медитеранска (25,2 °C средња годишња) са 2.300 сунчаних сати у години. Уз познати кршки херцеговачки рељеф Љубушки има више плодних низија: Љубушко поље, Вељачко поље, Витинско поље, Расток и Бериш. Град Љубушки се налази на раскрсници важних саобраћајница према Мостару (36 km), Макарској (55 km), Сплиту (120 km), Дубровнику (130 km) и Сарајеву (170 km).
Историја
[уреди | уреди извор]Претпоставља се да је љубушки крај, с обиљем воде, богатством флоре и фауне био настањем у праисторијско доба, о чему сведоче камени, коштани и метални налази. Први познати становници били су Илири. Од њих су остале бројне гробне камене гомиле и утврђене градине по падинама и брдаима.
Римљани су у 3. вијеку п. н. е. заратили с Илирима и покорили их почетком I века. Од шест векова римске владавине остало је доста споменика. Зна се да су постојале и ранохршћанске цркве, базилике, од којих се издвајају оне у Војнићима, Витини, Пробоју и Ц. Грму.
У писаним изворима Љубушки се први пут спомиње 1444. под називом Lubussa. Зна се да је имао предграђе и цркву.
Под османску власт Љубушки пада вероватно 1472. убрзо након пада Почитеља. Османлије су учврстиле и прошириле тврђаву, доградили бедеме с пушкарницама и близу тврђаве подигли џамију. Љубушки, који је у османско доба имао статус кале (тврђаве), припадао је Имотском кадилуку до 1718, а након тога сам постаје сједиште кадије. У то доба често га нападају хајдуци из Приморја и Далматинске загоре.
Код Љубушког, у Клобуку, је рођен Иван Мусић, херцеговачки војвода и вођа устанка против Турака. Након Берлинскога конгреса 1878. аустроугарска војска под вођством генерала Јовановића ушла је 2. августа 1878. у Љубушки. За вријеме аустроугарске управе Љубушки доживљава значајан привредни развој. Ударени су темељи винарству и узгоју дувана, извршена је мелиорација Љубушкога поља, саграђени су путеви, мостови.
Први светски рат Љубушком је донео велику глад, немаштину и болести. Назадак се наставио и у раздобљу Краљевине СХС, када су се многи Љубушаци иселили у прекоокеанске земље. У априлу 1941, по устројству НДХ Љубушки је као котар припао великој жупи Хум. Родом из Љубишког краја је био истакнути југословенски хирург јеврејског порекла Исидор Папо. Он је током Другог светског рата доживео велику породичну трагедију, када су му усташе зверски убиле 50 чланова породице, укључујући рођеног брата и сестру.
Други свјетски рат
[уреди | уреди извор]Видовдански талас хрватског усташког геноцида захватио је и српско становништво љубушког среза. Од свих јама љубушког краја посебно се издавја она на Хумцу, која се налази у огради тамошњег фрањевачког самостана. При масакрирању и бацању Срба у ту јаму, у ноћи између 30. јуна и 1. јула, и поред јаукања и запомагања невиних жртава, нико од „Кристових слугу“ из тог самостана није изашао да погледа шта се то дешава.
Послије потписивања Дејтонског споразума, 1995. године, град Љубушки је у цјелини ушао у састав Федерације БиХ.
Становништво
[уреди | уреди извор]Састав становништва – насеље Љубушки | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
2013.[2] | 1991. | ||||||
Укупно | 4 023 (100,0%) | 4 198 (100,0%) | |||||
Хрвати | 3 352 (83,32%) | 2 658 (63,32%) | |||||
Бошњаци | 572 (14,22%) | 1 174 (27,97%)1 | |||||
Неизјашњени | 30 (0,746%) | – | |||||
Албанци | 23 (0,572%) | – | |||||
Срби | 18 (0,447%) | 53 (1,263%) | |||||
Остали | 13 (0,323%) | 133 (3,168%) | |||||
Непознато | 6 (0,149%) | – | |||||
Муслимани | 5 (0,124%) | – | |||||
Босанци и Херцеговци | 4 (0,099%) | – | |||||
Југословени | – | 180 (4,288%) |
- 1 На пописима од 1971. до 1991. Бошњаци су пописивани углавном као Муслимани.
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Прелиминарни резултати Пописа становништва, домаћинстава и станова у Босни и Херцеговини 2013, Агенција за статистику БиХ, Сарајево, 5. 11. 2013.” (PDF). Архивирано из оригинала (PDF) 23. 11. 2018. г. Приступљено 09. 05. 2016.
- ^ „Popis stanovništva, domaćinstava i stanova u Bosni i Hercegovini 2013 – Etnička/nacionalna pripadnost, vjeroispovijest, maternji jezik”. popis.gov.ba. Agencija za statistiku Bosne i Hercegovine. Архивирано из оригинала 7. 4. 2021. г. Приступљено 7. 4. 2021.
- ^ „Nacionalni sastav stanovništva SFR Jugoslavije 1981.” (PDF). stat.gov.rs. Приступљено 22. 10. 2015.
- ^ „Nacionalni sastav stanovništva SFR Jugoslavije 1971.” (PDF). stat.gov.rs. Приступљено 22. 10. 2015.