Вилијам Кент
Вилијам Кент | |
---|---|
Датум рођења | 1685. |
Место рођења | Bridlington, |
Датум смрти | 12. април 1748.62/63 год.) ( |
Место смрти | Бурлингтон хаус, Лондон, |
Вилијам Кент (William Kent, око 1685 – 12. април 1748), рођен је у Бридлингтону (Bridlington, Yorkshire), био је еминентни енглески архитекта, пејзажни архитекта и дизајнер намештаја прве половине XVIII века.
Образовање
[уреди | уреди извор]Кент је каријеру почео као учитељ сликања и фирмописац, кога је послодавац подстицао да проучава уметност, дизајн и архитектуру. Група јоркширке господе послала је Кента да студира у Риму, и он је 22. јула 1709. запловио из Луке Дил (Deal, Kent), и стигао у Ливорно 15. октобра.[1] Од 18. новембра био је у Фиренци и тамо остао до априла 1710. када коначно креће на пут за Рим. Године 1713. је добио медаљу за друго место у другој класи на годишњем такмичењу за сликарство које организује Академија Светог Луке (Accademia di San Luca) за рад "Чудо Светог Андреје авелинског".[2] Тамо такође среће неколико важних личности, пре свега Томаса Коука (Thomas Coke), касније првог грофа од Лестера, са којим је обишао Северну Италију у лето 1714 (путовање после кога је почео да цени архитектонски стил палата у Вићенци Андреа Паладија). Наводно, слика неке слике за Кардинала Пјетра Отобонија у Риму, мада о томе нема преосталих трагова. Током свог боравка у Риму, осликао је таваницу цркве Сан Ђулиано деи Фиамињи апотеозом Светог Ђулијана.[3] Најзначајнији сусрет био је са Ричардом Бојлом трећим грофом од Бурлингтона. Кент је напустио Рим последњи пут у јесен 1719, када среће лорда Бурлингтона на кратко у Ђенови, путујући за Париз, где му се Бурлингтон придружује на повратку у Енглеску пре краја године. Као сликар, подстакао је Сир Џејмса Торнхила да декорише у новом стилу просторије палате Кенсингтон у Лондону; за Бурлингтона, декорише Чизвик хаус и Бурлингтон хаус.
Архитектонска дела
[уреди | уреди извор]Кент је почео са архитектонским пословима релативно касно, после 1730. године.[4] На том пољу памти се као архитекта Паладијског стила у Енглеској.[5] Овај стил је током XVIII и XIX века био популаран у Европи, а инспирисан је делима италијанског ренесансног архитекте Андреје Паладија (1508-1580), а супротстављен је разузданом барокном стилу. Карактерише га ослањање на античке елементе уз модерне иновације и монументалност. Бурлингтон му је дао задатак да обнови стил Иниго Џонса (1573—1652) првог значајног британског архитекте који је увео италијанску ренесансну архитектуру у Британију. Кент по сопственом и Бурлингтоновом укусу ствара Паладијско/Џонсонов стил 1727. године. Његов углед расте код краљевског архитектонског естаблишмента, и Кент примењују овај стил на неколико јавних зграда у Лондону, за које Бурлингтон обезбеђује покровитељство уз провизију: Краљевске штале (Royal Mews) код Черинг Кроса (1731—33, срушена 1830), Зграда трезора у Вајтхолу (1733—37), Зграда Коњичке гарде у Вајтхолу, (дизајнирана непосредно пред Кентову смрт и изграђена 1750-1759). Ови Нео-антички објекти били су инспирисани више архитектуром Рафаела и Ђулија Романа него Паладијевом.
Од грађевина у пределу, главне наруџбине Кенту су за дизајн ентеријера Хоухтон хола (Houghton Hall) (око 1725-35), који је непосредно пре тога саградио Колен Кембел (Colen Campbell) за сер Роберта Валпола. У Холкам холу (Holkham Hall) најкомплетнијем отелотворењу Паладијских идеја које се данас могу наћи; сарађивао је са Томасом Коуком, другим "грофом архитектуре", а помоћник му је био Метју Бретингам (Matthew Brettingham), који ће сопственом архитектуром пренети Паладијске идеје следећој генерацији. Значајни су и театрално барокно степениште и изложбени простори на Беркли Скверу (Berkeley Square) 44 у Лондону. У Бадминтон хаусу (Badminton House) и у Иустон холу (Euston Hall) подигнути су Кентови куполасти павилиони. Кент је могао да понуди и саосећајни готски дизајн, без озбиљних античких тенденција у основи, радећи на готским параванима у Вестминстер холу и катедрали у Глостеру.
Пејзажни архитекта
[уреди | уреди извор]Као пројектант пејзажа, Кент је био један од твораца енглеског пејзажног врта, револуционарног стила "природне" хортикултуре у уређивању вртова и имања. Његови пројекти су били: Чизвик хаус (Chiswick House), Стоу (Stowe, Buckinghamshire), од око 1730. па надаље, нацрти за врт виле Александра Поупа у Твикенаму (Twickenham), за краљицу Каролину (Wilhelmina Charlotte Caroline von Brandenburg-Ansbach) у Ричмонду и посебно у Роусам хаусу (Rousham House, Oxfordshire), где је направљен низ аркадијских елемената: храмова, каскада, грота, паладијских мостова и екседри, чиме је отварио поље за остварења већег обима Кејпбилити Брауну, припаднику следеће генерације. Мањи Кентови радови могу се наћи у Шотовер хаусу (Shotover House, Oxfordshire), укључујући и псеудоготске декоративне грађевине за привлачење погледа и куполасте павилионе. Његови скоро изгубљени вртови у Клермонту (Claremont, Surrey), недавно су обновљени. Често се каже да је прибегавао и садњи мртвог дрвећа да би створио жељену атмосферу.
Каже се да је једини Кентов крах недостатак хортикултурног знања и техничке вештине (што су људи попут Чарлса Бриџмена (Charles Bridgeman) поседовали а чији се утицај на Кента често потцењује), али је његов натуралистички стил пројектовања био главни допринос историји пејзажног дизајна. Клермонт, Стоу и Роусам су места где могу да се виде њихови заједнички напори. Стоу и Роусам су Кентова најпознатија дела. На последњем, Кент је разрадио Бриџменов дизајн имања из 1720, додајући зидове и сводове да привуку поглед гледаоца. у Стоуу, Кент је користио своја италијанска искуства, посебно за Паладијски мост. На оба места Кент је применио свој натуралистички приступ[6].
Дизајн намештаја
[уреди | уреди извор]Свечани намештај дизајнирао је да би допунио своје ентеријере: дизајнирао је намештај за палату Хемптон Коурт (1732), Бурлингтонов Чизвик хаус (1729), Холкам хол Томаса Коука, имање Роберта Валпола у Хотену (Houghton), Девоншајр хаус (Devonshire House) у Лондону. Краљевски брод који је дизајнирао за Фредерика, Принца од Велса (Frederick, Prince of Wales) може се и данас видети у Националном Поморском музеју у Гринвичу (National Maritime Museum, Greenwich).
У старости, Кентова слава и популарност су били толико велики да је добијао да дизајнира све ствари, чак и дамске рођенданске хаљине, о којима није знао ништа и које је украшавао са пет класичних стилова архитектуре. Ови и други апсурди инспирисали су Вилијама Хогарта (William Hogarth) да, у октобру 1725, направи сатиричну гравиру „Бурлеска о Кентовој олтарској слици Светог Климента Данца“ (А Burlesque on Kent's Altarpiece at St. Clement Danes) исмевајући Кентов рад за ту цркву који је одбијен због лошег извођења и препознавања неких познатих личности у ликовима анђела.
Вилијам Кент познат је и као конструктор првих дечјих колица. Дизајнирао их је 1733. за децу 3. војводе од Девонсхиреа. У основи је то била дечја верзија коњске запреге. Изум је постао популаран код породица више класе. Дете је седело у корпи у облику шкољке постављене на рам са точковима. Кочија за бебе била је доста нижа и мања од обичне кочије, што је омогућавало да је вуче коза, пас или пони, а имала је опружно вешање ради веће удобност.[7]
Валполов омаж
[уреди | уреди извор]Према Хорасу Валполу, Кент "је био сликар, архитекта, и отац модерног вртларства. У првој улози био је испод просечности, у другој, био рестауратор од науке, а у последњој, оригинални проналазач једне уметности која остварује сликарство и побољшава природу. Мухамед је замислио рај, Кент је створио многе."
Списак радова
[уреди | уреди извор]- Wanstead House, унутрашња декорација (1721–24.)
- Burlington House, Лондон, унутрашња декорација (око 1727)
- Chiswick House, Лондон, ентеријер и намештај (око 1726-29.)
- Houghton Hall, ентеријер и намештај (око 1726-31) и штала (око 1733-5.)
- Ditchley, Oxfordshire, ентеријер (око 1726)
- Sherborne House, Gloucestershire, дизајн намештаја (1728)
- Stowe House, ентеријер и вртне зграде (око 1730. до 1748)
- Вила Александра Поупа, дизајн вртних зграда (око 1730) уништено
- Richmond Gardens, вртне зграде 1730-35, уништено
- Stanwick Park (приписано), реновирање и ентеријер (око 1730-40.)
- Raynham Hall, ентеријер и намештај (око 1731)
- Kew House, (1731-5) уништено 1802
- Esher Place, крило (око 1733) уништено
- Shotover House, обелиск, октогонални и готски храм (1733)
- Holkham Hall, са Бурлингтоном и Коуком (1734-65.)
- Devonshire House укључујући намештај (1734—5.), уништено 1924-5.
- Easton Neston, дизајнирани камини (1735)
- Aske Hall (приписано), готски храм (1735)
- Claremont Garden, вртне зграде, (1738), опстао је само куполасти храм на острву језера
- Rousham House, додато крило, врт и вртне зграде (1738–41.)
- Badminton House, ремоделирање северног прилаза и Worcester Lodge, (око 1740)
- 22 Arlington Street, London, (1741–50.), завршио после Кентове смрти Рајт (Stephen Wright)
- 44 Berkeley Square, Лондон (1742—4.)
- 16 St. James Place, Лондон (око 1740-5.) уништено 1899-1900
- Oatlands Palace, вртне зграде (око 1745), уништено
- Euston Hall, Suffolk (1746)
- Wakefield Lodge, Northamptonshire (око 1748-50.)
-
Венерин храм, Стоу.
-
Храм заслужних Британаца, Стоу.
-
Храм древне врлине, Стоу.
-
Холкам хол, северни прилаз.
-
Холкам хол, Мермерна сала.
-
Обелиск, Холкам хол.
-
Бадминтон хаус.
-
Чизвик хаус, Галерија.
-
Чизвик хаус, купола салона.
-
Чизвик хаус, салон.
-
Чизвик хаус, спаваћа соба.
-
Чизвик хаус, сто.
-
Чизвик хаус, таваница собе плавог сомота.
-
Чизвик хаус, врт.
-
Чизвик хаус, врт.
-
Чизвик хаус, храм.
-
Чизвик хаус, врт.
-
Роусам хаус, каскада.
-
Хоухтон хол, двориште штала.
-
Шотовер хаус, храм.
-
Иустон хол, храм.
-
Девоншајр хаус, Лондон
Јавне зграде и краљевске поруџбине
[уреди | уреди извор]- Chiesa di San Giuliano dei Fiamminghi, сликање таванице (око 1717)
- York Minster, мермерни плочник (1731—5.)
- Royal Mews, (1731–33.) уништено 1830
- Royal State Barge, (1732)
- Hampton Court Palace, капија у дворишту са сатом и собе за грофа од Кумберланда (1732)
- Kensington Palace, ентеријер, укључујући собу са куполом и неколико мурала и сликаних таваница (1733—5.)
- Бивша зграда трезора, Whitehall, (1733-7.)
- St. James Palace, библиотека (1736—7.), уништено
- Westminster Hall, готски паравани (1738–39.), уништени око 1825.
- York Minster, готска проповедаоница и намештај хорског простора (1741), уклоњено
- Gloucester Cathedral, готски хорски параван (1741,), уклоњено 1820.
- Коњичка гарда, (1750-9.)
-
Сликана таваница у цркви Сан Ђулиана деи Фиамињи, Рим, Апотеоза Светог Ђулијана (1717).
-
Ројал Миус (краљевске штале).
-
Коњичка гарда.
-
Коњичка гарда.
-
Коњичка гарда.
-
Коњичка гарда, план.
-
Парада коњичке гарде; Кентов трезор камена зграда иза зграде коњичке гарде.
-
Бивша зграда трезора, лево.
-
Hampton Court, капија (десно) у дворишту са сатом.
-
Палата Кенсингтон, соба са куполом.
-
Палата Кенсингтон, соба са куполом.
-
Палата Кенсингтон, осликана таваница собе за аудијенцију.
-
Палата Кенсингтон, мурал и таваница великог степеништа.
-
Вестминстер хол, са Кентовим параванима.
-
Манастирска црква Јорк, Кентов црно-бели мермерни под.
Црквени меморијали
[уреди | уреди извор]- Chester Cathedral, за Џона и Томаса John & Thomas Вајнрајта
- Henry VII Lady Chapel, за Џорџа Монка, првог грофа од Албермала (1730)
- Манастирска црква Јорк, за Томаса Вотсона Вентњорда (1731)
- Westminster Abbey за Исака Њутна(1731)
- Црква Kirkthorpe, за Томаса и Катарину Стрингер (1731—2.)
- Капела у Blenheim Palace, за Џона Черчила првог војводу од Молбороа(1733)
- Westminster Abbey, за Џејмса Станхопа, првог војводу од Станхопа (1733)
- Westminster Abbey, за Вилијама Шекспира (1740)
- Ashby-de-la-Zouch, за Теофилуса Хестингса, деветог војводу од Хантингдона (1746)
-
Капела у Палати Бленхајм, гробница Молбороа (десно).
-
Меморијал Исака Њутна у Вестминстерској опатији.
-
Поетски угао у Вестминстерској опатији, са Шекспировим меморијалом.
Библиографија
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ See M. I. Wilson. 1984. стр. 5.
- ^ See M. I. Wilson, 1984, pp. 9-10
- ^ Official website of the Church of St. Julian of the Flemings Архивирано на сајту Wayback Machine (25. мај 2009) (in Dutch)
- ^ Curl, J.S. (Ed.), Oxford Dictionary of Architecture, Oxford Uiversity Press. 1999. ISBN 978-0-19-280017-6.
- ^ The Center for Palladian Studies in America, Inc., Palladio and British-American Palladianism Архивирано на сајту Wayback Machine (1. октобар 2018)
- ^ Грбић, М. (2015): Историја вртне уметности. Универзитет у Београду. Београд. ISBN 978-86-7299-227-4.
- ^ Bellis, Mary (29. 8. 2017). „The History of Baby Carriages”. Приступљено 13. 5. 2021.
Извори
[уреди | уреди извор]- Chaney, Edward (2000) The Evolution of the Grand Tour: Anglo-Italian Cultural Relations since the Renaissance, 2nd ed., 2000. http://books.google.co.uk/books/about/The_evolution_of_the_grand_tour.html?id=rYB_HYPsa8gC
- Colvin, Howard, (1995) A Biographical Dictionary of British Architects, 1600-1840. 3rd ed., 1995, s.v. "Kent, William"
- Hunt, John Dixon, (1986; 1996) Garden and Grove: The Italian Renaissance Garden in the English Imagination, 1600-1750, London, Dent; London and Philadelphia. ISBN 978-0-460-04681-7.
- Hunt, John Dixon, (1987) William Kent, Landscape garden designer: An Assessment and Catalogue of his designs. London, Zwemmer.
- Jourdain, M., (1948) The Work of William Kent: Artist, Painter, Designer and Landscape Gardener. London, Country Life.
- Mowl, Timothy, (2006) William Kent: Architect, Designer, Opportunist. London, Jonathan Cape.
- Newton, N., (1971) Design of the land. Cambridge: Belknap Press of Harvard University Press.
- Ross, David, (2000) William Kent. Britain Express, 1-2. Retrieved September 26, 2004, from britainexpress.com
- Rogers, E., (2001) Landscape design a cultural and architectural history. New York: Harry N. Abrams, Inc.
- Sicca, Cinzia Maria, (1986) "On William Kent's Roman sources", Architectural History, vol. 29, 1986, pp. 134–147.
- Wilson, Michael I.,. William Kent: Architect, Designer, Painter, Gardener, 1685-1748. London, Boston, Melbourne and Henley, Routledge & Kegan Paul. 1984. ISBN 978-0-7100-9983-9.
Шира литература
[уреди | уреди извор]- Amherst, Alicia (2006) [1910]. A History of Gardening in England (3rd изд.). Whitefish, Montana: Kessinger Publishing.
- Blomfield, Sir F. Reginald; Thomas, Inigo, Illustrator (1972) [1901]. The Formal Garden in England, 3rd ed. New York: McMillan and Co.
- Clifford, Derek (1967). A History of Garden Design (2nd изд.). New York: Praeger.
- Gothein, Marie-Luise Schröeter (1863-1931); Wright, Walter P. (1864-1940); Archer-Hind, Laura; Alden Hopkins Collection (1928) [1910]. History of Garden Art. 2. London & Toronto, New York: J. M. Dent; 1928 Dutton. ISBN 978-3-424-00935-4. 945 pages Publisher: Hacker Art Books; Facsimile edition edition (June 1972).. ISBN 978-0-87817-008-1.
- Gothein, Marie. Geschichte der Gartenkunst. München: Diederichs. 1988. ISBN 978-3-424-00935-4..
- Hadfield, Miles (1960). Gardening in Britain. Newton, Mass: C. T. Branford.
- Hussey, Christopher (1967). English Gardens and Landscapes, 1700–1750. Country Life.
- Hyams, Edward S.; Smith, Edwin, photos (1964). The English Garden. New York: H.N. Abrams.