Градимир Стојковић
Градимир Стојковић | |
---|---|
Пуно име | Градимир Стојковић |
Датум рођења | 3. март 1947. |
Место рођења | Мраморак, код Ковина, ФНР Југославија |
Градимир Стојковић (Мраморак, код Ковина, 3. март 1947) српски је књижевник. Најчитанији је прозни дечји писац у последњих 30 година на просторима бивше Југославије. Све његове књиге су доживеле више издања ("Хајдук у Београду" преко двадесет, уз тираж преко 500.000 примерака). Његове песме и приче су превођене на енглески, француски, италијански, немачки, руски, словачки, бугарски, румунски, мађарски и македонски језик. Данас живи у Брестовику, београдска општина Гроцка.
Детињство
[уреди | уреди извор]Рођен је 3. марта 1947. године у банатском селу Мраморак као млађи син у породици учитеља, а касније директора сеоске основне школе, Боривоја Стојковића и Мирјане Стојковић, службенице у тадашњој сеоској општини. Стојковићи су, осим Градимира, имали и 4 године старијег сина Александра. Године 1953. Градимир полази у основну школу. Већ у трећем разреду осваја своју прву награду за књижевност, Змајеву награду за песму. На жалост, та песма је загубљена.[1]
Године 1957. породица Стојковић сели се у Вршац и Градимир се уписује у ОШ „Вук Караџић”, где наставља да осваја награде за своје прве песме, а једну објављује и локални лист.[1]
Прва објављена дела и прве награде
[уреди | уреди извор]Године 1961. завршава основну школу, породица Стојковић се сели у Панчево, а Градимир се уписује у Техничку школу „Никола Тесла”, електро смер. Исте године постаје члан панчевачког КУД „Атеље младих”, месту окупљања младих панчевачких глумаца, редитеља, сликара, музичара, књижевника, новинара и филмских стваралаца, што пресудно утиче на његов живот. Већ следеће године објављује први пут причу Повратак у Еден у београдском часопису Будућност. Године 1963. добија награду за песму на конкурсу поезије младих Војводине, који расписује панчевачка библиотека. У жирију су те године били Мирослав Антић, Ђорђе Влајић и Милош Николић. Први пут објављује песму у листу Панчевац. Исте године снима први аматерски филм, а наредних година још неколико, за које добија награде на фестивалима широм тадашње Југославије. У филмовима је најпре био сценариста и сниматељ. Добија другу, потом и прву награду за песму на Конкурсу поезије младих Војводине. Објављује песме по листовима и часописима тадашње Југославије. Почиње да пише за лист Панчевац.[1]
Студије
[уреди | уреди извор]Године 1965. уписује студије електроенергетике на Техничком факултету београдског Универзитета, које убрзо напушта. Исте године са две песме је заступљен у зборнику Осуђени на нежност, објављеном у Панчеву. Наредних година добија прве награде за песме на Конкурсу поезије младих Војводине. Снима и неколико ауторских аматерских филмова. Након три године, 1968. уписује се на Вишу педагошку школу у Београду, одсек општетехничког образовања. Ради и даље за лист Панчевац.[1]
Педагошки рад
[уреди | уреди извор]Вишу педагошку школу завршава 1970. и запошљава се у београдској ОШ „Ђура Даничић” као наставник основа технике. Почиње да се бави дечјим филмом и оснива Фото-кино клуб у школи, а потом и Атеље младих талената. Фотографије и филмови деце којима је ментор освајају бројне награде у Југославији и иностранству. Као наставник ради све до 1995. године. У међувремену, у тешким и суморним данима 1993-94. ради за УНИЦЕФ и ОKSФАМ програме за децу Хајде да се играмо по избегличким центрима Србије.[1]
По напуштању посла наставника накратко се запошљава у маркетингу компаније Бел Паџет, где оснива и уређује дечји часопис Деци Бел, али већ следеће године запошљава се у Библиотеци града Београда, у општинској библиотеци „Лаза Костић” на београдској општини Чукарици. Води трибине Бранко Ћопић (књижевност за децу) и Међу јавом и међ сном (књижевност за одрасле), све до њихових укидања 2004. године. У пензију одлази 2010. године. У међувремену ради на медијском описмењавању наставника у невладиној организацији Медијафокус. Одржава преко 2 хиљаде књижевних сусрета са децом Србије, Црне Горе, Македоније, Хрватске, Републике Српске, Босне и Херцеговине, Мађарске и Румуније.[1]
Књижевни рад
[уреди | уреди извор]Културно-просветна заједница Панчева објављује му, 1969. године, прву збирку песама Потомак равнице. Наставља са књижевним радом и у јануару 1973. бива примљен у Удружење књижевника Србије - Друштво књижевника Војводине. Године 1982. добија прву књижевну награду Драгојло Дудић за роман у рукопису Рат Новаков и мир, који следеће године објављује београдски издавач „Четврти јул”. Издавачка кућа „Вук Караџић” из Београда објављује 1985. године његов роман за младе Хајдук у Београду, који бива награђен наградом Политикин забавник. У наредним годинама овај роман доживљава бројна издања, тираж од неколико стотина хиљада примерака и бива више од петнаест година најчитанија књига за младе по библиотекама широм земље. Објављује бројне романе за младе, збирке песама и приповедака. Постаје један од најтиражнијих и најчитанијих писаца за младе. Добија бројне књижевне награде. Године 2017. брисан је са списка Удружења књижевника Србије.[1] Године 2022. постаје члан Српског књижевног друштва.
Од 2010. године, када је премијерно изведена, у Позоришту лутака у Нишу изводи се представа „Хајдук у Београду“, по тексту Градимира Стојковића, а у режији Милана Мађарева. У представи играју глумци Позоришта лутака.[2]
Дела (библиографија)
[уреди | уреди извор]Романи
[уреди | уреди извор]- Рат Новаков и мир (1983; награда „Драгојло Дудић” за роман у рукопису 1982. године)
- Хајдук у Београду (1985; награда за најбоље књижевно дело намењено младима „Политикин забавник” 1985. године)
- Хајдук против ветрењача (1989)
- Хајдук са друге стране (1991; награда за најбоље књижевно дело за децу „Невен” 1991. године)
- Све моје глупости (1995; награда за најбоље књижевно дело за децу „Невен” 1995. године, награда дечјег жирија „Доситејево перо” за 1997. годину)
- Желим (1996)
- Буба (1997)
- Копао сам дубок зденац (1997; награда дечјег жирија „Доситејево перо” за 1998. годину)
- Хајдук на Дунаву (1998; награда дечјег жирија „Доситејево перо” за 1999. годину)
- Први (1999)
- Хајдук чува домовину (2000; награда дечјег жирија „Доситеј” за 2000. годину)
- Хајдук остаје Хајдук (2001; награда дечјег жирија „Доситеј” за 2001. годину)
- Хајдук у четири слике (2002; награда дечјег жирија „Доситејево перо” за 2002. годину)
- Сан (2002; награда Вечерњих новости „Гордана Брајовић”за најбољу књигу намењену деци у 2002. години)
- Хајдук из Београда (2003; награда дечјег жирија „Доситејево перо” за 2003. годину)
- Хајдук по Хималаји (2005)
- Маја у облацима (2005; награда Змајевих дечјих игара „Раде Обреновић” за најбољи роман намењен младима у 2005. години)
- Радуј се, младићу (2008)
- Свако мора једном (2010; 2. део романа Радуј се, младићу)
- Ја као ти - ти као ја (2011)
- Град (2013)
- Посао за дечаке а понекад и за девојчице (2014)
- Нико нас није хтео (2014; 3. део романа Радуј се, младићу)
- На брегу кућа мала (2016,награда дечјег жирија „Доситеј” за 2017. годину )[3]
- Пета девојчица, Марја (2018,награда дечјег жирија „Доситеј” за 2019. годину )
- Не брините за сутра (2020)
- Све моје лудости (2022)
Збирке приповедака
[уреди | уреди извор]- Оно време (награда дечјег жирија „Доситеј”, 1997)
- Саставни део живота (2004)
- Три Езопове басне од Градимира Стојковића (2008)
- Врло кратко: имам једну тајну (2010, плакета „Мали принц“ Тузла 2011. године)
- Једном ја тако имам једну тајну (2011)
- Езопове басне по новој моди (2013)[3]
- И нико ни да примети (2021)
Књиге поезије
[уреди | уреди извор]- Потомак равнице (1969)
- Туђа врата (1972)
- Скупо доба (1976)
- Песме (1979)
- У овом шашавом животу (1991)
- Плава постеља (1997)
- Ко се овде фолира (1998)
- Потомак равнице - избор (2002)
- Чардак без земље без неба (2017) (награда "Момчило Тешић" 2017)
- Као што то обично бива (2020)
Избор поезије и прозе
[уреди | уреди извор]- Боље вас нашли (заједно с Драгомиром Ћулафићем, 2002)
- Једном ја тако/Главом кроз зид (2005)
- (Не)успела шала („Сребрно Гашино перо” за најдуховитију књигу, 2005)
- КБСЗ књига (2006)
- Можда вечерас (2007)[3][4]
Приручници
[уреди | уреди извор]коаутор приручника:
- Pars pro toto (медијска писменост за наставнике основних школа)
- Читати медије (мултимедијални пројекат за медијско описмењавање)[5]
Награде
[уреди | уреди извор]- Драгојло Дудић за 1982. годину
- Политикин забавник за 1985. годину
- Вуково перо за 1991. годину за поезију
- Књижевна награда Невен за 1991. и 1995. годину
- Награда дечјег жирија Доситејево перо за 1997, 1998, 1999, 2002. и 2003. годину
- Награда Доситеј Обрадовић за 1997, 2000, 2001, 2017 и 2019. годину
- Награда „Матија Бан“ 1998. године за књижевно стваралаштво
- Награда Змајевих дечјих игара за стваралачки допринос изразу у књижевности за децу у 1998. години
- Награда Фестивала песника за децу „Булка” 1999. године
- Златно Гашино перо 1999. године за укупно стваралаштво (Фестивала хумора за децу у Лазаревцу)
- Златно звонце популарности - Нови Сад 2004. године
- Награда Раде Обреновић Змајевих дечјих игара за најбољи роман намењен младима за 2005. годину
- Плакета Малог принца, Тузла, 2005. и 2011. године
- Златни кључић Смедеревских песничких јесени, награда за животно дело за 2007. годину
- Змајев песнички штап Змајевих дечјих игара за 2008. годину
- Повеља Змајевих дечјих игара за изузетан допринос стваралаштву за децу, безграничну оданост свету детињства и најплеменитијим људским тежњама за 2015. годину[3][5]
- Награда NAISSA Медијана фестивала дечјег стваралаштва и стваралаштва за децу, за свеукупан допринос књижевности за децу, за сва весела, раздрагана и лепршава детињства, Ниш, 2018. године.
- Награда Момчило Тешић за сезону 2017/2018, за књигу песама, Пожега 2018. године.
Галерија
[уреди | уреди извор]-
Поводом манифестације "Дечја недеља", Града у Вранићу (3. септембра 2018, хол испред библиотеке "Бранко Ћопић" у Вранићу)
-
"Дечја недеља" у Вранићу (3. септембра 2018)
-
"Дечја недеља" у Вранићу (3. септембра 2018)
Види још
[уреди | уреди извор]Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г д ђ е Стојковић, Градимир. „Градимир Стојковић - биографија (24. јул 2011.)”. Приступљено 27. 6. 2016.
- ^ S., Lj. „"Hajduk u Beogradu" u Pozorištu lutaka”. Južne vesti. Приступљено 3. 7. 2016.
- ^ а б в г „Биографија: књижевник Градимир Стојковић”. opusteno.rs. Опуштено. Приступљено 28. 6. 2016.[мртва веза]
- ^ „БИБЛИОТЕКАРИ СТВАРАОЦИ - Градимир Стојковић”. www.biblioteke.org.rs. Библиотеке вашег окружења. Архивирано из оригинала 12. 04. 2012. г. Приступљено 28. 6. 2016.
- ^ а б Живковић, Бранкица. „Прича о хајдуку из Мраморка”. www.bastabalkana.com. Башта Балкана. Приступљено 28. 6. 2016.
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Stojković, Gradimir. „Moji blogovi”. Blogger. Приступљено 28. 6. 2016.