Карл Теодор Драјер
Карл Теодор Драјер | |
---|---|
Фотографија Драјера из 1965. | |
Лични подаци | |
Пуно име | Карл Теодор Драјер |
Датум рођења | 3. фебруар 1889. |
Место рођења | Копенхаген, Данска |
Датум смрти | 20. март 1968.79 год.) ( |
Место смрти | Копенхаген, Данска |
Породица | |
Партнер | Еба Ларсен (в. 1911) |
Деца | 2 |
Рад | |
Активни период | 1919—1968. |
www | |
Веза до IMDb-а |
Карл Теодор Драјер (дан. Carl Theodor Dreyer Nilsson; Копенхаген, 3. фебруар 1889 — 20. март 1968), био је дански филмски режисер и сценариста. Сматра се за најважнијег редитеља данске кинематографије и једног од највећих светских редитеља.[1][2][3][4][5][6][7]
Биографија
[уреди | уреди извор]Драјер је рођен као ванбрачно дете служавке Џозефине Нилсон која је била запослена на имању његовог оца Јенса Кристијана Торпа, који је већ био у браку. Отац даје Драјера на усвајање, тако да две године проводи у разним сиротиштима, док га не усваја типограф Карл Теодор Драјер, по коме носи име.[1] Одрастање му је обележила хладноћа у односима. Са 16 година напушта породичну кућу.
Бавио се неколико година новинарством.[1] Први посао у филмској индустрији био му је писање међунатписа а касније и сценарија за неме филмове.[2] Рани филмови му нису били успешни. Позван да дође и режира у Француској одлази и тамо снима свој најпознатији филм − Страдање Јованке Орлеанке, који је значајно утицао на стварање Ингмара Бергмана и који се и данас сматра класиком.[8][9] Превазилазећи ограничења немог филма, градио је језик заснован на упорној сукцесији гро планова Јованке и њених судија. Други филм снимљен у Француској, Вампир (1932) био је комерцијални неуспех. Прекинута каријера му се наставља 1943. године са филмовима Дан гнева, Реч (1955), и Гертруда (1964).
Режирао је филмове и у Немачкој, Шведској, Данској и Норвешкој.[1]
За своја филмска остварења тешко је налазио продуценте и финансијере. Водећи продуцентски сматрали су га ризичним за сарадњу јер његови филмови нису увек били профитабилни.[1]
Његов рад обједињује дубину духовног са формалном елеганцијом једног строгог, огољеног стила, понекад блиског експресионизму.
Свој највећи пројекат, реалистични филм о животу Христоса није успео да реализује.[10] Умире у 79. години од упале плућа у Копенхагену.
Каријера
[уреди | уреди извор]Рани радови
[уреди | уреди извор]Као младић, Драјер је радио као новинар, али се на крају придружио филмској индустрији као писац насловних картица за неме филмове, а потом и сценарије. Првобитно га је ангажовао Нордиск филм 1913. године.
Његови први покушаји филмске режије имали су ограничен успех и напустио је Данску да би радио у француској филмској индустрији. Док је живео у Француској упознао је Жана Коктоа, Жана Уга и друге припаднике француске уметничке сцене.
Године 1928, снимио је свој први класични филм, Страдање Јованке Орлеанке. Радећи на основу транскрипта суђења Јованки Орлеанки, створио је ремек-дело емоција које се подједнако ослањало на реализам и експресионизам. Пошто је данска филмска индустрија била у финансијској пропасти, Драјер је зависио од приватног финансирања барона Николаса де Гунзбурга да би снимио свој следећи филм, Вампир (1932), надреалну медитацију о страху. Логика је уступила место расположењу и атмосфери у овој причи о човеку који штити две сестре од вампира. Оба филма су пропала на благајнама, а Драјер није снимио још један филм до Другог светског рата.
Каснија каријера
[уреди | уреди извор]До 1943, Данска је била под нацистичком окупацијом, а Драјеров филм Дан гнева имао је за своју тему параноју око лова на вештице у седамнаестом веку у изразито теократској култури. Овим радом Драјер је успоставио стил који ће обележити његове звучне филмове: пажљиве композиције, оштра монохромна кинематографија и веома дуги кадрови.
Драјер је снимио два документарна филма у више од једне деценије пре свог следећег дугометражног играног филма, 1955. године, Ordet (Реч), засновано на истоименој драми Каја Манка. Филм комбинује љубавну причу са сукобом вере.
Последњи Драјеров филм био је Гертруда из 1964. Иако га неки виде као мањи филм од својих претходника, он је сасвим близак Драјеровој каријери, јер се бави женом која, кроз невоље свог живота, никада не изражава жаљење због својих избора. Дејвид Томсон каже да га „очекује поновно откривање као Драјеров најбољи филм и оправдање његовог метода.“[11] Томсон цитира Драјера:
Оно што ме занима — а ово долази пре технике — јесте да репродукујем осећања ликова у мојим филмовима... Важно је... не само да ухватим речи које изговарају, већ и мисли које стоје иза речи. Оно што тражим у својим филмовима, оно што желим да добијем је продор у дубоке мисли мојих глумаца помоћу њихових најсуптилнијих израза...који леже у дубини њихове душе. То ме занима пре свега, а не техника биоскопа. Гертруд је филм који сам снимио свим срцем.
Велики, никад завршени пројекат Драјерове каријере био је филм о Исусу. Иако је рукопис написан (објављен 1968. године), нестабилни економски услови и Драјеров сопствени перфекционизам оставили су пројекат неразвијеним након његове смрти.
Филмографија
[уреди | уреди извор]Поред осам краткометражних филмова Драјер је режирао следеће дугометражне филмове:
- Председник (1919)
- Свештеникова удовица (1920)
- Листови из Сотонинe књиге (1921)
- У давна времена (1922)
- Волимо једни друге (1922)
- Мајкл (1924)
- Господар куће (1925)
- Невеста из Гломдала (1925)
- Страдање Јованке Орлеанке (1928)[12]
- Вампир (1932)
- Дан гнева (1943)
- Реч (1955)[13][14][15][16]
- Гертруда (1964)[17][18]
Кратки филмови
[уреди | уреди извор]- Добре мајке (Mødrehjælpen, 12 min, 1942)
- Вода од земље (Vandet på landet, 1946)
- Борба против рака (Kampen mod kræften, 15 min, 1947)
- Данска сеоска црква (Landsbykirken, 14 min, 1947)
- Они су узватили вилу (De nåede færgen, 11 min, 1948)
- Торвалдсен (10 min, 1949)
- Сторстремски мост (Storstrømsbroen, 7 min, 1950)
- Дворац унутар дворца (Et Slot i et slot, 1955)
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ а б в г д Mazur, Eric Michael (2011). Encyclopedia of Religion and Film (на језику: енглески). ABC-CLIO. стр. 159-160. ISBN 978-0-313-33072-8.
- ^ а б „Biography - Extended”. www.carlthdreyer.dk (на језику: енглески). Приступљено 11. 5. 2020.
- ^ „The 1,000 Greatest Films (Top 250 Directors)”. They Shoot Pictures, Don't They. Архивирано из оригинала 2. 12. 2016. г. Приступљено 1. 12. 2016.
- ^ Bright Lights Film Journal review of Day of Wrath, Order and Gertrud
- ^ „kamera.co.uk - feature item - Carl Dreyer - Antonio Pasolini”. www.kamera.co.uk. Приступљено 22. 2. 2017.
- ^ „Carl Theodor Dreyer | Biography, Movie Highlights and Photos | AllMovie”. AllMovie. Приступљено 22. 2. 2017.
- ^ [https://web.archive.org/web/20130206131022/http://rogerebert.suntimes.com/apps/pbcs.dll/article?AID=%2F19970216%2FREVIEWS08%2F401010350%2F1023 Архивирано на сајту Wayback Machine (6. фебруар 2013) The Passion of Joan of Arc review by Roger Ebert]
- ^ Reynolds, Jordan. „Beautiful Classic ‘The Passion of Joan of Arc’ is Restored to Life | Washington Square News” (на језику: енглески). Приступљено 11. 5. 2020.
- ^ „Reviewing the Classics| The Passion of Joan of Arc”. Reel World Theology (на језику: енглески). 2. 9. 2015. Приступљено 11. 5. 2020.
- ^ „Carl Theodor Dreyer and Ordet”. The Hollywood Reporter (на језику: енглески). Приступљено 11. 5. 2020.
- ^ Thomson, David (2010). The New Biographical Dictionary of Film (Fifth изд.). Alfred A. Knopf. стр. 286.
- ^ „Dreyer film voted most influential”. Copenhagen Post. 22. 9. 2010. Архивирано из оригинала 26. 9. 2010. г. Приступљено 26. 9. 2010.
- ^ „Votes for Ordet. (1955) | BFI”. www2.bfi.org.uk. Архивирано из оригинала 02. 02. 2023. г. Приступљено 2021-02-10.
- ^ Calhoun, Dave (5. 3. 2012). „Ordet”. Time Out. Приступљено 10. 6. 2014.
- ^ Bradshaw, Peter (8. 3. 2012). „Ordet-review”. The Guardian. Приступљено 10. 6. 2014.
- ^ „Ordet (The Word) (1954)”. Rotten Tomatoes. Fandango. Приступљено 27. 4. 2019.
- ^ „Gertrud”. Nationalfilmografien (на језику: дански). Danish Film Institute. Приступљено 2011-10-09.
- ^ „Gertrud: Reception”. carlthdreyer.dk. Danish Film Institute. Архивирано из оригинала 2012-04-04. г. Приступљено 2011-10-09.
Литература
[уреди | уреди извор]- Dreyer, Carl Theodor; Skoller, Donald (1973). Dreyer in double reflection. Da Capo Press. ISBN 978-0-306-80458-8.
- Milne, Tom (1971). The cinema of Carl Dreyer. A. S. Barnes.
- Schamus, James (1. 1. 2008). Carl Theodor Dreyer's Gertrud: The Moving Word. University of Washington Press. ISBN 978-0-295-98854-2.
- Wahl, Jan (2012). Carl Theodor Dreyer and Ordet: My Summer with the Danish Filmmaker. University Press of Kentucky. ISBN 0-8131-3618-0.
- Bordwell, David (1981). The Films of Carl Theodor Dreyer. Berkeley and Los Angeles, California: University of California Press. стр. 226. ISBN 0-520-03987-4.
- Carney, Raymond (1989). Speaking the Language of Desire: The Films of Carl Dreyer. Cambridge England New York: Cambridge University Press. ISBN 978-0-521-37807-9. OCLC 18560851.
- „1965”. bodilprisen.dk (на језику: дански). Filmedarbejderforeningen. Архивирано из оригинала 2011-09-10. г. Приступљено 2011-10-09.
- „Analysis: The Greatest Films of All Time 2012”. bfi.org.uk. Архивирано из оригинала 16. 8. 2012. г. Приступљено 14. 3. 2016.
- Ebert, Roger. „Ordet movie review & film summary (1955) | Roger Ebert”. www.rogerebert.com/ (на језику: енглески). Приступљено 2021-02-10.
- „The Top 100 Movies of All Time Based on Critics' Polls”. academic.brooklyn.cuny.edu. Приступљено 2021-02-10.
- „Take One: The First Annual Village Voice Film Critics' Poll”. The Village Voice. 1999. Архивирано из оригинала 26. 8. 2007. г. Приступљено 27. 7. 2006.
- „Votes for Ordet. (1955) | BFI”. www2.bfi.org.uk. Архивирано из оригинала 02. 02. 2023. г. Приступљено 2021-02-10.
- „The Sight & Sound Top Ten Poll 2002 The Rest of Critic's List”. old.bfi.org.uk. Архивирано из оригинала 13. 08. 2016. г. Приступљено 02. 02. 2023.
- „The 100 Greatest Foreign Language Films”. British Broadcasting Corporation. 29. 10. 2018. Приступљено 10. 1. 2021.
- „Award Winners from 1932 to present”. www.carnivaleofvenice.com. 19. 4. 2010. Архивирано из оригинала 08. 09. 2017. г. Приступљено 25. 11. 2014.
- „The Word”. The Hollywood Foreign Press Association. Приступљено 25. 11. 2014.
- „1957 Archive”. The National Board of Review. Приступљено 25. 11. 2014.
- „1955”. Danske Filmkritikere Bodilpris. Архивирано из оригинала 2. 11. 2014. г. Приступљено 25. 11. 2014.
- „The Arts & Faith Top 100 Films (2011)”. Center For Religious Humanism. Архивирано из оригинала 3. 3. 2011. г. Приступљено 25. 11. 2014.