Књига тапија
Овај чланак је део серије о политичком систему Србије |
Књига тапија је јавна евиденција о власницима на парцелама. Уписаним власницима на парцелама издавала се тапија, као доказ да је лице означено у тапији власник парцеле.[1]
До израде катастра непокретности, подаци о непокретностима и стварним правима на њима водили су се у катастру земљишта, земљишној књизи и књизи тапија.[2]
Тапијске књиге формиране су у појединим општинама у централној Србији, у којима не постоји својинска евиденција, односно где није формирана земљишна књига.[3]
На овим подручјима право власништва стиче се уписом у тапијске књиге и издавањем тапије.[3]
Захтев за упис својине у књигу тапија подноси се надлежном органу у општини, а уз захтев се прилаже копија катастарског плана и исправа којом се доказује право својине на одређеним непокретностима.[3]
Тапија јесте јавна исправа коју на захтев странке издаје надлежна општина, а потврђује општински суд који води књигу тапија. Поред тапијске књиге, суд израђује и азбучни регистар власника непокретности уписаних у књигу тапија. У тапијским књигама не проводе се промене, а пренос права врши се преносом тапија.[3]
У Републици Србији тапијске књиге више нису у употреби, већ се основна евиденција о непокретностима води у катастару непокретности. Увођењем катастра непокоретности на одређеном подручју, престају да важе земљишна књига, књига тапија, интабулациона књига и књига продатих друштвених станова са хипотеком.[4]
Види још
[уреди | уреди извор]Напомене и референце
[уреди | уреди извор]- ^ (20 година Републичког геодетског завода). стр. 14. Републички геодетски завод. . Београд. 2012. ISBN 978-86-459-0418-1.
- ^ (20 година Републичког геодетског завода). стр. 12. Републички геодетски завод. . Београд. 2012. ISBN 978-86-459-0418-1.
- ^ а б в г „Tapijske knjige[[Категорија:Ботовски наслови]]”. Архивирано из оригинала 24. 03. 2016. г. Приступљено 18. 03. 2016. Сукоб URL—викивеза (помоћ)
- ^ (Закон о државном премеру и катастру). члан 189. Службени гласник РС бр. 72/2009, 18/2010, 65/2013, 15/2015 - одлука УС и 96/2015.