Мајк Џонсон
Мајк Џонсон | |||||||||||||||||||||||||||||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|---|
Званични портрет (2022) | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Лични подаци | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Пуно име | Џејмс Мајкл Џонсон | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Датум рођења | 30. јануар 1972. | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Место рођења | Шривпорт, Луизијана, САД | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Религија | баптизам | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Занимање |
| ||||||||||||||||||||||||||||||||
Породица | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Супружник | Кели Лери (в. 1999) | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Деца | 4 | ||||||||||||||||||||||||||||||||
Политичка каријера | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Политичка странка | Републиканска | ||||||||||||||||||||||||||||||||
| |||||||||||||||||||||||||||||||||
Званични веб-сајт | |||||||||||||||||||||||||||||||||
Потпис |
Џејмс Мајкл Џонсон (енгл. James Michael Johnson; Шривпорт, 30. јануар 1972) је амерички адвокат и политичар који је 56. председавајући Представничког дома Сједињених Држава од 25. октобра 2023. Члан је Републиканске странке, у свом је четвртом мандату у Представничком дому. представљао је 4. конгресни округ Луизијане од 2017. Џонсон је дипломирао на Правном центру Пол М. Хеберт на Државном универзитету Луизијане. Пре него што је ушао у политику, радио је као адвокат у приватној пракси и за Алијансу у одбрани слободе (АДФ); у АДФ-у, залагао се за законе о содомији и криминализирање хомосексуалности, пишући амикус поднесак који се супротстављао коначној пресуди Врховног суда САД у предмету Лоренс против Тексаса (2003). Креациониста младих људи, Џонсон је био члан Комисије за етику и верску слободу Јужне баптистичке конвенције између 2004. и 2012. године. Џонсонова политичка каријера почела је када је 2015. изабран у Представнички дом Луизијане; служио је у том телу до 2017. Први пут је изабран да представља 4. конгресни округ Луизијане 2016. Идентификован је као припадник хришћанске деснице. Током свог боравка у Конгресу, оспорио је резултате председничких избора 2020. у Представничком дому и на суду. Подржао је законе који би увели забрану абортуса широм земље. Џонсон је био председник Републичког студијског комитета, највећег посланичког клуба конзервативаца у Конгресу, од 2019. до 2021. Био је потпредседник Републиканске конференције Представничког дома од 2021. до 2023. године. 25. октобра 2023. године, након свргавања Кевина Мекартија са председничког места, Џонсон је изабран за 56. председника Представничког дома.
Младост и образовање
[уреди | уреди извор]Џонсон је рођен у Шривпорту, Луизијана, као најстарије од четворо деце Џин Џонсон и Џејмса Патрика „Пета“ Џонсона (који је умро 2016. године).[1][2] Рекао је да је производ непланиране трудноће и да су његови родитељи били тинејџери када су га добили.[3] Касније су се развели.[4]
Године 1984, док је служио у ватрогасној служби Шривпорта, Пат Џонсон је тешко повређен и онеспособљен у пожару у хладњачи. У том пожару погинуо је колега ватрогасац, капетан Перси Р. Џонсон. Пат Џонсон се никада није вратио на посао као ватрогасац, већ је уместо тога одлучио да постане консултант за ХазМат. Такође је био суоснивач Перци Р. Џонсон Бурн фондације, која је помагала жртвама опекотина и њиховим породицама.[5][6][7]
Млађи Џонсон је желео да крене очевим стопама, али су му родитељи забранили да постане ватрогасац.[8]
Џонсон је завршио средњу школу Капетан Шрв у Шривпорту.[9] Године 1995. стекао је диплому из области пословне администрације на Државном универзитету Луизијане, чиме је дипломирао прву генерацију факултета.[10] Године 1998. Џонсон је дипломирао на Правном центру Паул М. Хеберт у држави Луизијана са дипломом доктора правних наука.[11][12]
Представнички дом
[уреди | уреди извор]Избори
[уреди | уреди извор]Џонсон је 10. фебруара 2016. објавио своју кандидатуру за четврто место у конгресном округу, које је осам година држао Џон Флеминг. Флеминг се кандидовао за место у Сенату Сједињених Држава које је напустио Дејвид Витер. Џонсон је победио на изборима.[13][14][15][16]
У 2018, Џонсон је освојио други мандат у Представничком дому, победивши демократског кандидата Рајана Трандла, 139.307 гласова (64%) према 72.923 гласа (34%).[17]
Године 2020, Џонсон је освојио трећи мандат у Представничком дому са 185.265 гласова (60%), док је демократски кандидат Кени Хјустон са 78.157 гласова (25%).[18]
2022. Џонсон је победио на реизбору без противљења.[19]
Рани мандат
[уреди | уреди извор]Џонсон је положио заклетву као члан Конгреса 3. јануара 2017. године.[20] Служио је као заменик републиканаца у Представничком дому,[21] као члан Правосудне комисије[22] и као члан Комитета за оружане снаге.[23] Од 2019. до 2021. Џонсон је председавао Републичким студијским комитетом.[24] Џонсон је био потпредседник Републиканске конференције Представничког дома од 2021. до 2023. године.[25] Подржао га је Клуб за слободу Представничког дома ПАЦ-а и често је присуствовао састанцима Клуба за слободу Представничког дома без формалног придруживања Клубу посланика.[26][27]
Џонсон је био међу 147 републиканаца који су гласали за поништавање резултата председничких избора 2020. године.[28]
Џонсон је блиско сарађивао са хришћанским групама Answers in Genesis, Louisiana Family Forum, Alliance Defending Freedom, и Focus on the Family.[29][30]
После међуизбора 2022. године, представник Енди Бигс је предложио Џонсона као могућег компромисног кандидата за председника Представничког дома уместо лидера Републиканске конференције Кевина Мекартија, након што су се чланови Клуба за слободу Представничког дома успротивили Макартијевој кандидатури за место председника.[31]
Године 2023. Џонсон је постао председник Правосудног пододбора Представничког дома за устав и ограничену владу.[32]
Одбори
[уреди | уреди извор]Следи списак Џонсонових бивших задатака у комитету пре него што је постао председник:[тражи се извор]
- Одбор за правосуђе
- Пододбор за устав и ограничену владу (председавајући)
- Пододбор за државну управу, регулаторну реформу и антимонополску политику
- Пододбор за судове, интелектуалну својину и интернет
- Пододбор за наоружање савезне владе
- Комитет за оружане снаге
- Пододбор за приправност
- Пододбор за сајбер, иновативне технологије и информационе системе
Посланичке групе
[уреди | уреди извор]Председник Дома
[уреди | уреди извор]Номинација
[уреди | уреди извор]Након што је Кевин Макарти смењен са места председника Представничког дома 3. октобра 2023. године, представник Мет Гец је навео Џонсоново име као потенцијалну замену.[35] Џонсон је 13. октобра рекао да се неће кандидовати на предстојећим изборима за председника да наследи Макартија и подржао је колегу Џима Џордана;[36] истог дана, НБЦ је известио да Џонсон размишља да се кандидује ако Џордан одустане.[37]
21. октобра, након што су Стив Скалис и Џордан дали неуспешне понуде за говорника,[38][39] Џонсон је прогласио своју кандидатуру да постане нови републикански кандидат за говорника[40], али га је 24. октобра победио посланик Том Емер. Емер је победио Џонсона, 117 гласова за и 97 против, на петом гласању.[41] Убрзо након тога, Емер је повукао своју кандидатуру за председника.[42] Касније истог дана, републиканци у Представничком дому гласали су да Џонсон буде њихов четврти кандидат за говорника; победио је уписаног кандидата Кевина Макартија и посланика Бајрона Доналдса, са 128 гласова за, 43 и 29, на трећем гласању.[43] Џонсонову понуду је подржао бивши председник САД Доналд Трамп.[44]
Дана 25. октобра, пуни дом је гласао, 220–209,[45] да изабере Џонсона за 56. председника Представничког дома Сједињених Држава[46] са свим присутним републиканским члановима који су гласали за њега.[47] Џонсон је такође положио заклетву као говорник истог дана.[48] Он је први говорник у историји САД из Луизијане.[49] Џонсон је био најкраћи мандат од било којег изабраног председника Представничког дома, са шест година и десет месеци, од Џона Г. Карлајла 1883. године.[50][51] Износећи своје прве напомене као говорник, он је сугерисао да је његову позицију одредио Бог, рекавши: „Верујем да је Свето писмо, Библија, веома јасна: да је Бог онај који подиже оне који су на власти. Он је васкрсао сваког од вас сви ми“.[52]
Председнички мандат
[уреди | уреди извор]Џонсон се 26. октобра 2023. састао са премијером Аустралије Ентонијем Албанизом током његове државне посете Сједињеним Државама.[53] Касније тог дана, он се такође први пут састао са председником Џоом Бајденом као говорником пре него што је присуствовао двопартијском брифингу одржаном у Белој кући о предложеним захтевима администрације за финансирање помоћи Украјини и Израелу.[54] Џонсон је 30. октобра предложио укидање финансирања пореске управе из Закона о смањењу инфлације како би се Израелу пружила помоћ у износу од 14,3 милијарде долара.[55]
У новембру, Џонсон је предложио двостепени закон о заустављању који је наставио да се троши на приближно садашњем нивоу, али без помоћи Израелу или Украјини.[56] Закону су се противили конзервативци Представничког дома и Клуб за слободу[57][58][59], али је Представнички дом усвојио 14. новембра уз подршку 209 демократа и 127 републиканаца.[60][61] Сутрадан је прошао Сенат[62] и потписао га је Бајден.[63]
Џонсон је 17. новембра најавио да ће 44.000 сати безбедносних снимака из напада на Капитол Сједињених Држава 6. јануара, који су сви раније били доступни само на захтев оптужених и медија, бити пуштени у јавност. Саопштење је уследило након обећања које је Џонсон дао конзервативним тврдолинијашима током своје кандидатуре за говорника и поздравио га је Доналд Трамп.[64] Од децембра 2023. Џонсон је објавио 162 сата снимака, мање од 0,4% од укупног броја.[65]
Дана 1. децембра, Дом је избацио републиканског конгресмена Џорџа Сантоса са 311 према 114 гласова;[66] Џонсон је гласао против избацивања,[67] и назвао то „дан за жаљење“.[68]
Дана 13. фебруара 2024, Дом је опозвао секретара за унутрашњу безбедност Алехандра Мајоркаса са 214 према 213 гласова. Импичмент, који је заговарао Џонсон, није прошао 6. фебруара због одсуства републиканског представника.[69]
118. Конгрес Сједињених Држава, на којем су и Џонсон и Макарти били председавајући Представничког дома, био је веома непродуктиван, донео је врло мало закона који су усвојени. Многи аналитичари су ово приписали раздору унутар републиканског посланичког клуба Представничког дома.[70]
Политичке позиције
[уреди | уреди извор]Џонсон је члан хришћанске десничарске фракције Републиканске партије.[71][72][73] Његов инаугурацијски говор као председавајућег Представничког дома нагласио је његова јужњачка баптистичка увјерења као основу његове политике.[74] Џонсон има блиске везе са лидерима Нове апостолске реформације, која настоји да успостави хришћанску доминацију над свим аспектима друштва и оконча или ослаби раздвајање цркве и државе.[75][76]
Џонсон има „ултраконзервативне ставове о абортусу [...] и истополним браковима“.[77] Посебно је познат по свом широком и отвореном противљењу легалном абортусу и правима хомосексуалаца, које је почело пре него што је преузео функцију.[78]
Доналд Трамп
[уреди | уреди извор]Џонсон је 2015. године на Фејсбуку написао да "Доналду Трампу... недостаје карактер и морални центар који нам је поново потребан у Белој кући", додајући: "Бојим се да би покварио више ствари него што поправља. глава по природи, а то је опасна особина код врховног команданта ... само мислим да он нема држање да буде председник.“[79]
2019. године, током истраге специјалног саветника Роберта Милера, Џонсон је бранио Трампа, рекавши да је Трамп „у потпуности сарађивао“ у истрази и „ништа није учинио лоше“.[80]
2019. године, током првог опозива Доналда Трампа, Џонсон је бранио Трампа и рекао званичницима Беле куће да игноришу позиве Конгреса као „легитимну привилегију извршне власти у законском имунитету“.[81] Служио је као члан Трамповог тима правне одбране током суђења за опозив у Сенату 2019. и 2021. године, од којих је свако резултирало ослобађајућом пресудом.[82]
Џонсон је подржао Трампову кампању за председника 2024. године.[83]
Спољна политика
[уреди | уреди извор]Инвазија Русије на Украјину
[уреди | уреди извор]Џонсоново руковање украјинском кризом, које карактерише кашњење и опструкционизам,[84] изазвало је критике и изазвало забринутост због негативног утицаја на геополитичку стабилност.[85] Упркос молбама за помоћ, Џонсон је више пута одлагао усвајање пакета помоћи који је одобрио Сенат, чак и под притиском десетина европских[86] и азијских[87] лидера. Он је одбио састанке са страним лидерима, укључујући премијера Летоније[88] и министра спољних послова Велике Британије,[89] како би разговарали о даљој америчкој помоћи Украјини. Упозорено је да Џонсонов недостатак посвећености међународној сарадњи и хуманитарној помоћи „постепено уништава“ односе САД са савезницима у Европи и Азији.[90]
У периоду између јесени 2023. и пролећа 2024. године, руске снаге су искористиле ослабљену украјинску противваздушну одбрану узроковану недостатком сталне америчке безбедносне помоћи, све више оштећујући украјинску енергетску инфраструктуру, при чему је 80% свих термоелектрана уништено у априлу 2024. године.[91] Кашњење у пакету помоћи је такође довело до критичне несташице муниције и залиха за украјинске оружане снаге, што је резултирало територијалним губицима и општим погоршањем ситуације на терену.[92]
Џонсоново понашање по овом питању приписано је сложеној интеракцији унутрашње и међународне политике. Трампов притисак значајно је утицао на приоритете републиканских посланика, укључујући Џонсона.[93] У 2018. је такође откривено да је добио преко 37.000 долара у прилогу за кампању од америчког Етханеа, компаније са само безначајном имовином у САД и коју скоро у потпуности контролишу три руска олигарха.[94]
Односи Израела и Палестине
[уреди | уреди извор]Џонсон је посетио Израел у фебруару 2020. са фондацијом 12Tribe Films.[95]
Прва мјера коју је Дом размотрио након што је Џонсон постао председник била је резолуција којом се изражава подршка Израелу након терористичког напада Хамаса на Израел 2023. Џонсон је гласао за резолуцију.[96][97][98] Дана 2. новембра 2023. године, Представнички дом је усвојио закон који је подржао Џонсон и којим се Израелу даје 14,3 милијарде долара помоћи.[99]
Приватни живот
[уреди | уреди извор]Џонсон се оженио Кели Рене Лари 1. маја 1999. године.[100] Џонсонови су рекли да је њихов брак заветни брак.[101] Њихово примарно пребивалиште је у Бентону, Луизијана.[102]
Џонсонови имају петоро деце, укључујући одраслог сина Мајкла Тирела Џејмса. Џонсон је упознао Џејмса на догађају за министарства Младог живота,[103] примио га је и преузео његово законско старатељство када је имао 14 или 16 година.[104][105] Џонсон је 2019. рекао: „Преузели смо старатељство над Мајклом и учинили га делом наше породице пре 22 године када смо били тек младенци, а Мајкл је имао само 14 година и био је на улици“, стављајући догађај у 1997.[106] 2020. Џонсон је рекао: „Увели смо Мајкла пре скоро 20 година; имао је 14 година.“[107]
У немачкој телевизијској причи из 2015. о покрету за чистоћу, Џонсон и његова тада 13-годишња ћерка Хана приказани су на балу чистоће. Кели је такође интервјуисана о предбрачном сексу за причу.[108]
Џонсон и његова супруга су били домаћини подкаста Истина се говори од марта 2022. године, расправљајући о јавним пословима и другим питањима из хришћанске перспективе.[109] У свом подкасту, Џонсон је рекао да је „Реч Божија, наравно, крајњи извор све истине“, и приписао успех Сједињених Држава њиховом утемељењу на „религијском исказу вере“.[110]
Џонсон себе описује као пре свега хришћанина.[111] Јеванђеоски и јужњачки баптиста,[112][113] је рекао: „Моја вера говори о свему што радим.“[114]
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ Warburton, Moira (25. 10. 2023). „Who is Mike Johnson, the new Republican US House Speaker?”. Reuters. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „James Patrick Johnson”. The Shreveport Times. 10. 12. 2016. Архивирано из оригинала 20. 12. 2016. г. Приступљено 13. 12. 2016 — преко Legacy.com.
- ^ House, Billy; Wasson, Erik; Natter, Ari; Dennis, Steven T. (25. 10. 2023). „Trump Ally Mike Johnson Elected House Speaker, Shifting GOP Further Right”. Bloomberg.com (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ „'Covenant Marriage' Offers Tighter Bonds”. ABC News (на језику: енглески). 10. 2. 2005. Архивирано из оригинала 3. 10. 2022. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ „James Patrick Johnson”. The Shreveport Times. 10. 12. 2016. Архивирано из оригинала 20. 12. 2016. г. Приступљено 13. 12. 2016 — преко Legacy.com.
- ^ LaRose, Greg (25. 10. 2023). „Low-key Mike Johnson, now U.S. House speaker, known at home as affable, conservative stalwart”. rhodeislandcurrent.com. Архивирано из оригинала 2. 11. 2023. г. Приступљено 1. 11. 2023.
- ^ „Mike Johnson”. britannica.com. 31. 10. 2023. Архивирано из оригинала 31. 10. 2023. г. Приступљено 1. 11. 2023.
- ^ Canizales, Anna; Kruse, Michael (2023-10-26). „55 Things You Need to Know About Mike Johnson”. Politico (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-26.
- ^ Hilburn, Greg (25. 10. 2023). „Who is Louisiana Congressman Mike Johnson, the new speaker of the U.S. House?”. ShreveportTimes.com. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ Hilburn, Greg (25. 10. 2023). „Who is Louisiana Congressman Mike Johnson, the new speaker of the U.S. House?”. ShreveportTimes.com. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ Chrisman, Spencer (25. 10. 2023). „Two-time LSU alumnus Rep. Mike Johnson elected House speaker”. wafb.com. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ Habeshian, Sareen (25. 10. 2023). „What to know about new House Speaker Mike Johnson”. Axios. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „Election Returns”. Louisiana Secretary of State. 10. 12. 2016. Архивирано из оригинала 18. 5. 2019. г. Приступљено 13. 12. 2016.
- ^ „State Rep. Johnson to run for 4th Congressional seat”. KALB-TV. Архивирано из оригинала 11. 2. 2016. г. Приступљено 10. 2. 2016.
- ^ Hilburn, Greg (22. 2. 2016). „Shreveport attorney enters 4th District race”. The Shreveport Times. Архивирано из оригинала 25. 6. 2022. г. Приступљено 16. 8. 2016.
- ^ „Election Returns”. Louisiana Secretary of State. 8. 11. 2016. Архивирано из оригинала 18. 5. 2019. г. Приступљено 13. 12. 2016.
- ^ „Election Returns”. Louisiana Secretary of State. 6. 11. 2018. Архивирано из оригинала 18. 5. 2019. г. Приступљено 8. 11. 2018.
- ^ „Official 2020 Election Results in Louisiana”. VoterPortal.sos.la.gov. Архивирано из оригинала 10. 11. 2022. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ U.S. House of Representatives, Office of the Clerk (2023). Statistics of the Congressional Election from Official Sources for the Election of November 8, 2022, Showing the Vote Cast for Each Nominee for United States Senator, Representative, Resident Commissioner and Delegate to the One Hundred Eighteenth Congress, Together with a Recapitulation Thereof. Washington: U.S. House of Representatives. стр. 20. „According to Louisiana law, the names of those with no opposition are not printed on the ballot.”
- ^ Comeaux, Brandon (3. 1. 2017). „John Kennedy, Clay Higgins & Mike Johnson Sworn In As New Members Of Congress”. 99.9 KTDY. Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ „Who is Rep. Mike Johnson, the new House speaker?”. KCRA. 25. 10. 2023. Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Riccardi, Nicholas (26. 10. 2023). „New US House speaker tried to help overturn the 2020 election, raising concerns about the next one”. Associated Press. Архивирано из оригинала 27. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Jackson, Herb (26. 10. 2023). „Johnson brings defense background to speakership”. Roll Call. Архивирано из оригинала 27. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Solender, Andrew (25. 10. 2023). „Mike Johnson becomes fourth GOP House speaker nominee in past two weeks”. Axios.
- ^ Gorman, Reese (8. 11. 2023). „House Republicans set to vote on next conference vice chairperson”. Washington Examiner.
- ^ Diaz, Daniella (27. 10. 2023). „Not an accidental speaker: How Mike Johnson positioned himself for the gavel”. Politico. Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Desiderio, Andrew (28. 11. 2018). „Meet the Double Agent Who Now Controls House Conservatives”. The Daily Beast. Архивирано из оригинала 8. 11. 2020. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Yourish, Karen; Buchanan, Larry; Lu, Denise (7. 1. 2021). „The 147 Republicans Who Voted to Overturn Election Results”. The New York Times (на језику: енглески). ISSN 0362-4331. Архивирано из оригинала 23. 4. 2022. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „U.S. Rep Mike Johnson molds Republican messaging as 5th-highest GOP member of Congress”. KTBS. 29. 11. 2022. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Ballard, Mark (20. 10. 2023). „With Jim Jordan out, Rep. Mike Johnson of Benton may take his swing for House speaker”. The Times-Picayune/The New Orleans Advocate. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Brooks, Emily (6. 12. 2022). „Biggs renews challenge to McCarthy amid lack of consensus alternative”. The Hill. Архивирано из оригинала 14. 12. 2022. г. Приступљено 14. 12. 2022.
- ^ „The Subcommittee on the Constitution and Limited Government”. Архивирано из оригинала 3. 2. 2023. г. Приступљено 9. 2. 2023.
- ^ „Membership”. Republican Study Committee (на језику: енглески). 6. 12. 2017. Архивирано из оригинала 6. 4. 2021. г. Приступљено 28. 3. 2021.
- ^ „Caucus Membership”. Western Caucus (на језику: енглески). 3. 1. 2023. Архивирано из оригинала 2. 5. 2019. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Hiburn, Greg (4. 10. 2023). „Could Louisiana's Steve Scalise or Mike Johnson be next speaker of the House?”. Shreveport Times. Архивирано из оригинала 10. 10. 2023. г. Приступљено 8. 10. 2023.
- ^ Ballard, Mark (13. 10. 2023). „Congressman Mike Johnson won't run for Speaker of the House”. NOLA.com. NOLA.com. Архивирано из оригинала 14. 10. 2023. г. Приступљено 15. 10. 2023.
- ^ Clark, Bill (13. 10. 2023). „GOP lawmaker plans to launch a bid for House speaker if Jim Jordan falls short”. NBC News. NBC News. Архивирано из оригинала 14. 10. 2023. г. Приступљено 15. 10. 2023.
- ^ Wong, Scott; Kapur, Sahil; Kaplan, Rebecca; Stewart, Kyle (25. 10. 2023). „Republicans nominate Mike Johnson for House speaker in latest attempt to break GOP impasse”. NBC News (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „House Republicans pick Rep. Mike Johnson as their fourth speaker nominee”. The Washington Post. 24. 10. 2023. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Gallagher, Kayla (21. 10. 2023). „House GOP Vice Chair Mike Johnson Officially Enters Speaker Race”. The Messenger. Архивирано из оригинала 21. 10. 2023. г. Приступљено 21. 10. 2023.
- ^ Solender, Andrew (24. 10. 2023). „Tom Emmer wins internal vote to become GOP speaker nominee”. Axios.com. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Debusmann, Bernd Jr. (24. 10. 2023). „Tom Emmer drops out of race for Speaker of the House”. BBC News. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Solender, Andrew (24. 10. 2023). „Mike Johnson becomes fourth GOP House speaker nominee in past two weeks”. Axios. стр. 1. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 24. 10. 2023.
- ^ Frazier, Kierra (25. 10. 2023). „Trump backs Johnson for House speaker”. Politico. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Mascaro, Lisa; Groves, Stephen; Amiri, Farnoush; Freking, Kevin (25. 10. 2023). „Mike Johnson, a staunch Louisiana conservative, is elected House speaker as GOP moves past chaos”. Associated Press. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „Louisiana Republican Mike Johnson elected House Speaker”. wwltv.com (на језику: енглески). 25. 10. 2023. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Quinn, Melissa; Watson, Kathryn; Killion, Nikole; Yilek, Caitlin; Linton, Caroline (25. 10. 2023). „Mike Johnson elected House speaker with unanimous GOP support, ending weeks of chaos”. CBS News. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Mascaro, Lisa; Groves, Stephen; Amiri, Farnoush; Freking, Kevin (25. 10. 2023). „Mike Johnson, a staunch Louisiana conservative, is elected House speaker as GOP moves past chaos”. Associated Press. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Kapur, Sahil; Vitali, Ali; Kaplan, Rebecca; Stewart, Kyle (25. 10. 2023). „Who is Mike Johnson? Five things to know about the new Republican House speaker”. NBC News. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Bade, Rachael (25. 10. 2023). „Take four: Can Mike Johnson get 217?”. Politico (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Bressner, Noah (25. 10. 2023). „Mike Johnson is the least experienced House speaker in 140 years”. Axios.com. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Jenkins, Jack (2023-10-26). „Evangelical Mike Johnson 'Raised Up' as House Speaker”. Christianity Today (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 27. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-27.
- ^ Adragna, Anthony (2023-10-26). „Speaker Mike Johnson meets with Australian prime minister”. Politico. Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-26.
- ^ Guilfoil, Kyla; Alba, Monica (2023-10-26). „House Speaker Mike Johnson meets with Biden for first time in new role”. NBC News. Архивирано из оригинала 27. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-26.
- ^ Kapur, Sahil; Kaplan, Rebecca (2023-10-30). „In his first act, Speaker Mike Johnson uses Israel aid to pick a fight with Joe Biden”. NBC News (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 2023-10-30. г. Приступљено 2023-10-31.
- ^ „House passes Speaker Johnson's bill to avert government shutdown: Live updates”. NBC News (на језику: енглески). 2023-11-14. Приступљено 2023-11-14.
- ^ „House passes Speaker Johnson's bill to avert government shutdown: Live updates”. NBC News (на језику: енглески). 2023-11-14. Приступљено 2023-11-14.
- ^ Cohn, Peter (2023-11-14). „House passes two-tiered stopgap bill to avert shutdown”. Roll Call (на језику: енглески). Приступљено 2024-01-13.
- ^ Edmondson, Catie (2023-11-14). „House Passes Johnson's Plan to Avert Shutdown in Bipartisan Vote”. The New York Times. Приступљено 2023-11-14.
- ^ „House passes Speaker Johnson's bill to avert government shutdown: Live updates”. NBC News (на језику: енглески). 2023-11-14. Приступљено 2023-11-14.
- ^ Edmondson, Catie (2023-11-14). „House Passes Johnson's Plan to Avert Shutdown in Bipartisan Vote”. The New York Times. Приступљено 2023-11-14.
- ^ Wise, Paul Kiernan, Aaron Zitner and Lindsay. „Senate Approves Short-Term Spending Bill as Lawmakers Eschew Shutdown Politics”. WSJ (на језику: енглески). Приступљено 2023-11-17.
- ^ „Biden signs funding bill, averting a government shutdown”. NBC News (на језику: енглески). 2023-11-17. Приступљено 2023-11-17.
- ^ Amiri, Farnoush (2023-11-17). „Speaker Johnson says he'll make 44,000 hours of Jan. 6 footage available to the general public”. AP News. Приступљено 2023-11-18.
- ^ „A month after House GOP's highly touted announcement of release of Jan. 6 videos, about 0.4% of the videos have been posted online”. CBS News. 21. 12. 2023.
- ^ Gold, Michael; Ashford, Grace (2023-12-01). „George Santos Is Kicked Out of Congress in a Historic Vote”. The New York Times (на језику: енглески). ISSN 0362-4331. Приступљено 2023-12-21.
- ^ Washington, U. S. Capitol Room H154; p:225-7000, DC 20515-6601 (2023-12-01). „Roll Call 691 Roll Call 691, Bill Number: H. Res. 878, 118th Congress, 1st Session”. Office of the Clerk, U.S. House of Representatives (на језику: енглески). Приступљено 2023-12-21.
- ^ Alafriz, Olivia (2023-12-02). „Johnson: Santos expulsion 'a regrettable day'”. POLITICO (на језику: енглески). Приступљено 2023-12-21.
- ^ „House Republicans Finally, Barely Pull Off Their Impeachment Stunt”. Vanity Fair. 14. 2. 2024. Приступљено 18. 2. 2024.
- ^ Multiple sources:
- Kaur, Gurjit; Jarenwattananon, Patrick. „118th Congress to be the most unproductive in decades”. NPR.
- LoCascio, Joe; Siegel, Benjamin; Pereira, Ivan (10. 1. 2024). „118th Congress on track to become one of the least productive in US history”. ABC News (на језику: енглески). Приступљено 18. 2. 2024.
- Nicholson, Jonathan (16. 11. 2023). „The Least Productive Congress Since The Great Depression”. HuffPost (на језику: енглески). Приступљено 18. 2. 2024.
- Solender, Andrew (18. 12. 2023). „Capitol Hill stunner: 2023 led to fewest laws in decades”. Axios. Приступљено 18. 2. 2024.
- Shirley, Trevor (21. 12. 2023). „Congress has one of its least productive years ever”. DC News Now. Приступљено 18. 2. 2024.
- Frey, Kevin (31. 12. 2023). „After an unproductive year, Congress faces massive 2024 to-do list”. NY1 (на језику: енглески). Приступљено 18. 2. 2024.
- ^ Clarkson, Frederick (19. 1. 2018). „A Manual to Restore a Christian Nation that Never Was”. Political Research Associates (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Ballard, Mark (24. 10. 2023). „House Republicans tap Mike Johnson of Louisiana as speaker-designate”. The Times-Picayune/The New Orleans Advocate (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Duffy, Nick (25. 10. 2023). „Low-profile Republican Mike Johnson becomes US House Speaker after factional war”. I (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023. „Mike Johnson supported efforts to overturn the 2020 election and comes from the party's Christian right faction, supporting a nationwide ban on abortion and pushing to overturn same-sex marriage”
- ^ Jenkins, Jack (2023-10-26). „Evangelical Mike Johnson 'Raised Up' as House Speaker”. Christianity Today (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 27. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-27.
- ^ Davis, Susan (15. 11. 2023). „Speaker Johnson's close ties to Christian right — both mainstream and fringe”. National Public Radio.
- ^ Sollenberger, Roger (2024-01-31). „The 'Profound Influence' of Christian Extremists on Mike Johnson”. The Daily Beast (на језику: енглески). Приступљено 2024-01-31.
- ^ House, Billy; Wasson, Erik; Korte, Gregory (2023-10-26). „Folksy Champion of Christian Right Mike Johnson Is New GOP Speaker”. Bloomberg News (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-26.
- ^ Steakin, Will (26. 10. 2023). „How new House Speaker Mike Johnson spent years fighting against gay rights”. ABC News (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-26. „...Johnson described homosexuals as "sinful" and "destructive" and argued support for homosexuality could lead to support for pedophilia. He also authored op-eds that argued for criminalizing gay sex.”
- ^ Karni, Annie; Eder, Steve (14. 11. 2023). „Johnson Said in 2015 Trump Was Unfit and Could Be 'Dangerous' as President”. The New York Times.
- ^ Crisp, Elizabeth (24. 7. 2019). „Louisiana U.S. Reps. Cedric Richmond, Mike Johnson question special counsel Robert Mueller”. NOLA. Архивирано из оригинала 19. 12. 2019. г. Приступљено 19. 12. 2019.
- ^ „WATCH: Rep. Mike Johnson says Trump has 'lawful cause' to challenge impeachment inquiry subpoenas”. YouTube. PBS NewsHour. 12. 12. 2019. Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Fischler, Jacob; Dietel, Samantha (23. 10. 2023). „Eight Republicans are running for U.S. House speaker. Here's your guide to the field.”. Louisiana Illuminator. Архивирано из оригинала 23. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ „New Speaker Mike Johnson formally endorses Donald Trump, a step beyond predecessor Kevin McCarthy”. Associated Press. 14. 11. 2023.
- ^ Vinocur, Nicholas (21. 2. 2024). „Why the West is losing Ukraine”. Politico. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Fedor, Lauren (12. 4. 2024). „Mike Johnson, another House Speaker under attack from his own side”. Financial Times. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Adragna, Anthony (28. 2. 2024). „Nearly two dozen European parliament leaders urge Johnson to act on Ukraine aid”. Politico. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Groves, Stephen (11. 4. 2024). „Japanese Prime Minister Fumio Kishida addresses Congress amid skepticism about US role abroad”. AP News. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Rogan, Tom (9. 4. 2024). „Speaker Johnson keeps ignoring top US allies”. Washington Examiner. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Riley-Smith, Ben (9. 4. 2024). „Cameron snubbed as Republican house speaker refuses to discuss Ukraine aid package”. The Telegraph. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Letman, Jon (28. 2. 2024). „Congress 'gradually destroying' US relations with Pacific ally, Marshall Islands president warns”. The Guardian. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Soufi Burridge, Tom (10. 4. 2024). „Inside Ukraine's wrecked power plants amid unprecedented Russian attacks: Reporter's notebook”. ABC News. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Groves, Stephen (2. 3. 2024). „Ukraine's troops are rationing ammunition. Yet House Republicans plan to take weeks to mull more aid”. AP News. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Applebaum, Anne (29. 2. 2024). „Why Is Trump Trying to Make Ukraine Lose?”. The Atlantic. Приступљено 14. 4. 2024.
- ^ Palmer, Ewan (27. 10. 2023). „Mike Johnson's Campaign Contributions From Company Tied to Russia”. Newsweek. Приступљено 2. 11. 2023.
- ^ Samuels, Ben (25. 10. 2023). „New House Speaker Mike Johnson, an Evangelical Christian, Holds Ties to Israel's Far Right”. Haaretz. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 28. 10. 2023.
- ^ Demirjian, Karoun (2023-10-25). „House Declares Solidarity With Israel in First Legislation Under New Speaker”. The New York Times (на језику: енглески). ISSN 0362-4331. Архивирано из оригинала 30. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-30.
- ^ Washington, U. S. Capitol Room H154; p:225-7000, DC 20515-6601 (2023-10-25). „Roll Call 528 Roll Call 528, Bill Number: H. Res. 771, 118th Congress, 1st Session”. Office of the Clerk, U.S. House of Representatives (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 30. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-30.
- ^ Demirjian, Karoun (25. 10. 2023). „House Declares Solidarity With Israel in First Legislation Under New Speaker”. The New York Times — преко NYTimes.com.
- ^ „GOP-led House passes Israel aid, setting up a clash with the Senate”. NBC News. 2. 11. 2023.
- ^ „Kelly Renee Lary Weds James Michael Johnson”. The Times (Shreveport, Louisiana). 1999-05-02.
- ^ „'Covenant Marriage' Offers Tighter Bonds”. ABC News (на језику: енглески). 10. 2. 2005. Архивирано из оригинала 3. 10. 2022. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ Ballard, Mark (25. 10. 2023). „Who is Mike Johnson? What to know about new speaker of the U.S. House from Louisiana.”. The Times-Picayune/The New Orleans Advocate. Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Johnson, Mike; Johnson, Kelly. „Truth be Told with Mike & Kelly Johnson: Episode 6: How to Address Race in America (A Conversation with Congressman and Super Bowl Champion Burgess Owens)”. sites.libsyn.com (на језику: енглески). 25:38. Приступљено 20. 2. 2024.
- ^ Nagourney, Adam (2023-10-28). „On Race, Mike Johnson Says His Views Were Shaped by Raising a Black Child”. The New York Times (на језику: енглески). ISSN 0362-4331. Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-28.
- ^ Spangenthal, Paige (9. 6. 2020). „Trump Insider on the Increased Racial Tensions in America”. Amanpour & Company (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-28.
- ^ „June 19 2019 Congressional Hearing on H.R. 40, Legislation to Study Slavery Reparations (Full Video)”. YouTube (на језику: енглески). Приступљено 19. 2. 2024.
- ^ Spangenthal, Paige (9. 6. 2020). „Trump Insider on the Increased Racial Tensions in America”. Amanpour & Company (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 28. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-28.
- ^ Steakin, Will (20. 12. 2023). „Speaker Mike Johnson and daughter were profiled attending 'purity ball' in 2015 German TV news segment”. ABC News.
- ^ Russell, Kyla (25. 10. 2023). „Who is Mike Johnson? Here's what to know about the new Republican House speaker”. NBC 4, Washington. Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.
- ^ Ballard, Mark (24. 10. 2023). „House Republicans tap Mike Johnson of Louisiana as speaker-designate”. The Times-Picayune/The New Orleans Advocate (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 25. 10. 2023.
- ^ Blackwell, Brian (2023-10-25). „Louisiana Baptists' Mike Johnson elected House speaker”. Baptist Message (на језику: енглески). Архивирано из оригинала 25. 10. 2023. г. Приступљено 2023-10-25.
- ^ Varkiani, Adrienne (26. 10. 2023). „Well, We Have a Speaker. He's an Election Denier and an Extreme Christian Fundamentalist.”. The New Republic. Архивирано из оригинала 26. 10. 2023. г. Приступљено 26. 10. 2023.