Надин Гордимер
Надин Гордимер | |
---|---|
Лични подаци | |
Датум рођења | 20. новембар 1923. |
Место рођења | Спрингс, Јужноафричка Унија |
Датум смрти | 13. јул 2014.90 год.) ( |
Место смрти | Јоханезбург, Јужноафричка Република |
Образовање | Универзитет Витватерсранда |
Награде | Нобелова награда за књижевност |
Надин Гордимер (енгл. Nadine Gordimer; Спрингс, 20. новембар 1923 — Јоханезбург, 13. јул 2014), била је јужноафричка књижевница, политички активиста и добитник Нобелове награде за књижевност 1991.[1][2] У својим делима бавила се питањима морала и расизма, посебно у контексту апартхејда у Јужној Африци.
Написала је више од 30 књига, укључујући и романе "Јулски људи", као и "Прича мог сина" "Случајни сусрет" и "Додји себи", који су преведени на српски језик. Букерову награду добиле је 1974. за роман "Конзерватор". На српски језик су преведени њени романи: „Прича мога сина“ (My Son's Story, 1990), „Случајни сусрет“ (The Pickup, 2001) и „Дођи себи“ (Get a Life, 2005).
Гордимер је умрла после кратке болести 13. јула 2014.[2]
Рани живот
[уреди | уреди извор]Гордимер је рођен у близини Спрингса, Гаутенг, рударског града у Источном Ранду изван Јоханезбурга. Била је друга ћерка својих родитеља. Њен отац, Исидоре Гордимер, био је литвански јеврејски имигрант часовничар из Жагаре (тада Руска Империја, сада Литванија),[3][4] а њена мајка, Хана „Нан“ (Мајерс) Гордимер, била је из Лондона.[5][6] Њена мајка је била из асимилиране породице јеврејског порекла; Гордимер је одрасла у секуларном домаћинству.[3][7]
Породично порекло
[уреди | уреди извор]Гордимерино рано интересовање за расну и економску неједнакост у Јужној Африци делимично су обликовали њени родитељи. Искуство њеног оца као избеглице из царске Русије помогло је у формирању Гордимериног политичког идентитета, али она није била ни активиста ни посебно саосећајна према искуствима црнаца под апартхејдом.[8] Насупрот томе, Гордимер је видела активизам своје мајке, чија је забринутост због сиромаштва и дискриминације са којима се суочавају црнци у Јужној Африци довела до тога да оснује јаслице за црну децу.[6] Гордимер је такође била сведок владине репресије из прве руке као тинејџер; полиција је извршила рацију у њеној породичној кући, запленивши писма и дневнике из собе за послугу.[6]
Гордимер је школована у католичкој самостанској школи, али је као дете углавном била везана за кућу јер је њена мајка, из „својих чудних разлога“, није дала у школу (очигледно се плашила да Гордимер има слабо срце).[8] Везана за кућу и често изолована, почела је да пише у раном детињству, а прве приче објавила је 1937. са 15 година.[9] Њено прво објављено дело била је кратка прича за децу „Потрага за виђеним златом“, која се појавила у Дечјем недељном експресу 1937. године; Отприлике у исто време на Форуму се појавила још једна дечија прича „Дођи сутра“. Са 16 година објавила је своје прво дело фикције за одрасле.[6][10][11][12]
Каријера
[уреди | уреди извор]Гордимер је студирала годину дана на Универзитету Витватерсранд, где се први пут мешала са колегама професионалцима преко траке боја. Такође се укључила у ренесансу Софијатауна. Није стекла диплому, већ се 1948. преселила у Јоханезбург, где је након тога живела. Док је похађала часове у Јоханезбургу, наставила је да пише, објављујући углавном у локалним јужноафричким часописима. Сакупила је многе од ових раних прича у Лице у лице, дело објављено 1949.
Године 1951, Њујоркер је прихватио Гордимерову причу „Чувач мртвих“,[13] чиме је започета дугу везу и приближено је њено дело много већој публици. Гордимер, која је рекла да верује да је кратка прича књижевна форма за наше доба,[9] наставила је да објављује кратке приче у Њујоркеру и другим истакнутим књижевним часописима. Њен први издавач, Лулу Фридман, била је супруга парламентараца Бернарда Фридмана, и управо је у њиховој кући, „Тол трис“ у Првој авенији, Нижи Хотон, Јоханезбург, Гордимер је упознала друге антиапартхејдске писце.[14]
Гордимерин први роман, Дани лажи, објављен је 1953. године.
Библиографија
[уреди | уреди извор]Новеле
[уреди | уреди извор]- The Lying Days (1953)
- A World of Strangers (1958)
- Occasion for Loving (1963)
- The Late Bourgeois World (1966)
- A Guest of Honour (1970)
- The Conservationist (1974) – joint winner of the Booker prize in 1974
- Burger's Daughter (1979)
- July's People (1981)
- A Sport of Nature (1987)
- My Son's Story (1990)
- None to Accompany Me (1994)
- The House Gun (1998)
- The Pickup (2001)
- Get a Life (2005)
- No Time Like the Present (2012)[15]
Драме
[уреди | уреди извор]- The First Circle, in Six One-act Plays by South African Authors (1949)
Кратке приче
[уреди | уреди извор]Колекције
[уреди | уреди извор]- Face to Face (1949)
- The Soft Voice of the Serpent (1952)
- Six Feet of the Country (1956)
- Which New Era Would That Be? (1956)
- Friday's Footprint (1960)
- Not for Publication (1965)
- Livingstone's Companions (1970)
- Selected Stories (1975)
- Some Monday for Sure (1976)
- No Place Like: Selected Stories (1978)
- A Soldier's Embrace (1980)
- Town and Country Lovers (1982), published by Sylvester & Orphanos
- Something Out There (1984)
- Correspondence Course and other Stories (1984)
- The Moment Before the Gun Went Off (1988)
- Once Upon a Time (1989)
- Crimes of Conscience (1991)
- Jump: And Other Stories (1991)
- Why Haven't You Written: Selected Stories 1950-1972 (1992)
- Something for the Time Being 1950-1972 (1992)
- Loot and Other Stories (2003)
- Beethoven Was One-Sixteenth Black (2007)
- Life Times: Stories (2011)
Есеји, репортаже и други прилози
[уреди | уреди извор]- What Happened to Burger's Daughter or How South African Censorship Works (1980)
- The Essential Gesture: Writing, Politics and Places (1988)
- The Black Interpreters (1973)
- Writing and Being: The Charles Eliot Norton Lectures (1995)
- Living in Hope and History (1999)
- Gordimer, Nadine (16. 12. 2013). „Nelson Mandela”. The Talk of the Town. Postscript. The New Yorker. св. 89 бр. 41. стр. 24, 26.
Уређени радови
[уреди | уреди извор]- Telling Tales (2004)
- Telling Times: Writing and Living, 1950–2008 (2010)
Друго
[уреди | уреди извор]- "The Gordimer Stories" (1981–82) – adaptations of seven short stories; she wrote screenplays for four of them
- On the Mines (1973)
- Lifetimes Under Apartheid (1986)
- "Choosing for Justice: Allan Boesak" (1983) (documentary with Hugo Cassirer)
- "Berlin and Johannesburg: The Wall and the Colour Bar" (documentary with Hugo Cassirer)
Референце
[уреди | уреди извор]- ^ „Nadine Gordimer”. imdb.com (на језику: енглески). Приступљено 20. 1. 2022.
- ^ а б „Nadine Gordimer Biographical”. nobelprize.org (на језику: енглески). Приступљено 20. 1. 2022.
- ^ а б Ettin, Andrew Vogel (1993). Betrayals of the Body Politic: The Literary Commitments of Nadine Gordimer. Charlottesville: University Press of Virginia. стр. 29, 30. ISBN 978-0-8139-1430-5. „although she had always referred to her father as Lithuanian, in recent years she has noted that his parents lived and worked in Riga, and now she identifies him as Latvian .”
- ^ Newman, Judie, ур. (2003). Nadine Gordimer's 'Burger's daughter': A Casebook. New York: Oxford University Press. стр. 4. ISBN 978-0-19-514717-9. „She believed for many years that he was Lithuanian (like many South African Jewish immigrants) and only discovered later in life that he was Latvian.”
- ^ Gordimer, Nadine (1990). Bazin, Nancy Topping; Seymour, Marilyn Dallman, ур. Conversations with Nadine Gordimer. Jackson: University Press of Mississippi. стр. xix. ISBN 978-0-87805-445-9. „1923 – Born, 20 November in Springs, a small mining town in the Transvaal, South Africa. Second daughter of Isidore Gordimer, Jewish watchmaker and jeweler who had emigrated from Latvia at age 13, and Nan Myers Gordimer, a native of England.”
- ^ а б в г Wästberg, Per (26. 4. 2001). „Nadine Gordimer and the South African Experience”. Nobelprize.org. Приступљено 16. 8. 2010.
- ^ „Heroes – Trailblazers of the Jewish People”. Beit Hatfutsot. Архивирано из оригинала 02. 01. 2020. г. Приступљено 06. 08. 2022.
- ^ а б "A Writer's Life: Nadine Gordimer", Telegraph, 3 April 2006.
- ^ а б Nadine Gordimer, Guardian Unlimited (last visited 25 January 2007).
- ^ Maureen Howard (3. 5. 1987). „The Rise of Hillela, The Fall of South Africa”. The New York Times. Приступљено 10. 1. 2018.
- ^ Kakutani, Michiko (22. 4. 1987). „BOOKS OF THE TIMES”. The New York Times. Приступљено 18. 12. 2009.
- ^ Gray, Paul (6. 4. 1987). „Books: Life in The Territory of Exile A SPORT OF NATURE”. Time. Архивирано из оригинала 22. 10. 2010. г. Приступљено 18. 12. 2009.
- ^ New Yorker, 9 June 1951.
- ^ „A mixture of ice and fulfilled desire”. Mail & Guardian. 14. 11. 2005. Приступљено 16. 8. 2010.
- ^ Davies, Dominic. „A Very Long Engagement”. The Oxonian Review.
Литература
[уреди | уреди извор]- Girdwood, Alison (1984), Gordimer's South Africa, a review of Something Out There, in Parker, Geoff (ed.), Cencrastus No. 18, Autumn 1984, p. 50, ISSN 0264-0856
- „Nadine Gordimer”. Biblio. Приступљено 2. 10. 2018.
- Шаблон:British council
- LitWeb.net: Nadine Gordimer Biography (2003)
- Guardian Books "Author Page", with profile and links to further articles
- The Guardian
- The Independent
- The New York Times
- The Washington Post
- The Wall Street Journal
- Stephen Clingman, The Novels of Nadine Gordimer: History from the Inside (1986)
- John Cooke, The Novels of Nadine Gordimer
- Andrew Vogel Ettin, Betrayals of the Body Politic: The Literary Commitments of Nadine Gordimer (1993)
- Dominic Head, Nadine Gordimer (1994)
- Christopher Heywood, Nadine Gordimer (1983)
- Santayana, Vivek. 2021. Most difficult and least glamorous : the politics of style in the late works of Nadine Gordimer. University of Edinburgh: Doctoral dissertation.
- Rowland Smith, editor, Critical Essays on Nadine Gordimer (1990)
- Barbara Temple-Thurston, Nadine Gordimer Revisited . 1999. ISBN 978-0-8057-4608-2.
- Kathrin Wagner, Rereading Nadine Gordimer (1994)
- Louise Yelin, From the Margins of Empire: Christina Stead, Doris Lessing, Nadine Gordimer (1998)
- Nadine Gordimer's Politics Article by Jillian Becker in Commentary, February 1992
- Ian Fullerton, Politics and the South African Novel in English, in Bold, Christine (ed.) Cencrastus No. 3, Summer 1980, pp. 22 & 23
- Index of New York Times articles on Gordimer
- Ian Fullerton & Glen Murray, An Interview with Nadine Gordimer, in Murray, Glen (ed.), Cencrastus No. 6, Autumn 1981, pp. 2 – 5
- Jannika Hurwitt (лето 1983). „Nadine Gordimer, The Art of Fiction No. 77”. The Paris Review.
- Nadine Gordimer, Nancy Topping Bazin, and Marilyn Dallman Seymour, Conversations with Nadine Gordimer (1990)
- Надин Гордимер на сајту Nobelprize.org with the Nobel Lecture, 7 December 1991 Writing and Being
- Nadine Gordimer: The Ultimate Safari reading from 2007 PEN World Voices Festival
- A Conversation with Nadine Gordimer at The Arthur Miller Freedom to Write Lecture, 2007 from PEN American Center
- Ronald Suresh Roberts, No Cold Kitchen: A Biography of Nadine Gordimer (2005)
- Collection Index for Nadine Gordimer Short Stories and Novel Manuscript collection, 1958–1965 (Harry Ransom Humanities Research Center, University of Texas, Austin, Texas)
- Guide to the Gordimer manuscripts, 1934–1991 Архивирано на сајту Wayback Machine (3. фебруар 2021) (Lilly Library, Indiana University, Bloomington, Indiana)
- Nadine Gordimer Collection Архивирано на сајту Wayback Machine (12. јануар 2013) at the Harry Ransom Center at the University of Texas at Austin
Спољашње везе
[уреди | уреди извор]- Преминула нобеловка Надин Гордимер (Б92, 14. јул 2014)
- Works by Надин Гордимер at Open Library
- Надин Гордимер на сајту IMDb (језик: енглески)
- Short Stories by Nadine Gordimer on the Web
- Надин Гордимер на сајту C-SPAN (језик: енглески)
- Надин Гордимер на сајту NPG (језик: енглески)