Dassault Mirage F1
Dassault Mirage F1 | |
Dassault Mirage F1CR, juli-2009. | |
Beskrivning | |
---|---|
Typ | Jakt-, attack och spaning |
Besättning | 1 |
Första flygning | 23 december 1966 |
I aktiv tjänst | 1973 – 2014 |
Versioner | Bl.a F1A, F1AZ, F1B, F1C, F1D och F1M-53 |
Ursprung | |
Tillverkare | Dassault Aviation |
Antal tillverkade | 720–730 (år 1966-1992) |
Data | |
Längd | 15,33 meter |
Spännvidd | 8,44 meter |
Höjd | 4,5 meter |
Vingyta | 25 m² |
Tomvikt | 7 400 kg |
Max. startvikt | 16 200 kg |
Max. bränslevikt | 4 100 l |
Motor(er) | 1 × SNECMA Atar 9K-50 |
Dragkraft | 49 kN 70,6 kN (med EBK) |
Prestanda | |
Max. hastighet | Mach 2,2 (2 570 km/h på hög höjd) |
Räckvidd med max. bränsle | 475 km |
Transporträckvidd | 3 300 km |
Stigförmåga | 242 m/s |
Beväpning & bestyckning | |
Upphängnings- punkter | 7 varav 4 under vingar |
Fast beväpning | 2 × 30 mm DEFA automatkanoner |
Bomber | Bomber upp till 6 300 kg |
Robotar | AIM-9 Sidewinder, R.550 Magic, Super 530, AS.30L, AS.37 MartelAM.39 Exocet |
Raketer | Matra 68 mm |
Övrigt | AN/ALQ-119 eller Ramora störkapsel Atlis II laserkapsel |
Ritning | |
Fotnoter | |
Källor:[1] |
Dassault Mirage F1 är ett franskt stridsflygplan byggt av Dassault Aviation.
Bakgrund
[redigera | redigera wikitext]Trots att föregångaren Mirage III var ett framgångsrikt stridsflygplan var nackdelarna med deltavingen uppenbara; lång start- och landningssträcka, snabb fartförlust vid manövrering, högt luftmotstånd i överljudsfart och skakig flygning på låg höjd. För att komma tillrätta med de nackdelarna utvecklade Dassault flera olika varianter av Mirage III, bland annat Mirage IIIV med VTOL-kapacitet och Mirage IIIG med variabel vinggeometri.
Tidigt 1964 fick Dassault ett kontrakt för att utveckla en efterföljare till Mirage III. Prototypen var tvåsitsig med mindre rakare pilvinge och en konventionell stjärt med stabilisatorer och fena.[2] Versionen fick beteckningen F2 och valdes av Armée de l'Air, men byggdes bara i ett exemplar pga ändringar i kravspecifikationen.[3]
På eget initiativ utvecklade Dassault parallellt en mindre variant med effektivare jetmotor kallad Mirage F1 och fick Armée de l'Air att välja den istället. Jämfört med Mirage III hade den bättre manövrerbarhet och 40 % mer bränsle vilket gav dubbelt så lång räckvidd eller tre gånger så lång tid i överljudsfart.[4]
Användare
[redigera | redigera wikitext]Flygplanet används eller har använts av följande länder:
Ecuadors flygvapen (1979-2011)
Frankrikes flygvapen (1973-2014)
Greklands flygvapen (1975-2003)
Islamska republiken Irans flygvapen
Iraks flygvapen
Jordaniens flygvapen
Kuwaits flygvapen
Libyens flygvapen
Marockos flygvapen (1978-)
Qatars flygvapen
Sydafrikas flygvapen (1975-1997)[5]
Spaniens flygvapen (1975-2013)
Varianter
[redigera | redigera wikitext]- F1.A – förenklad exportmodell med attackradarn AIDA 2
- F1.B – tvåsitsig skolversion baserad på F1.C
- F1.C – jaktflygplan med attackkapacitet och radarn Cyrano IV-0
- F1.D – tvåsitsig skolversion baserad på F1.E
- F1.E – enhetsflygplanmed radarn Cyrano IV-1
- F1.R – spaningsversion
Dessa är de sex huvudmodellerna. Utöver dem finns en större mängd exportmodeller och uppgraderingar anpassade för olika kunder. Bland annat med lufttankningsbom, moderniserad Cyrano IV-2 och IVM radar eller Agave-radar för användning med Exocet-robotar.[4][6]
Externa länkar
[redigera | redigera wikitext]Wikimedia Commons har media som rör Dassault Mirage F1.
Referenser
[redigera | redigera wikitext]Noter
[redigera | redigera wikitext]- ^ Taylor, John W.R. (1971). Jane’s All The World’s Aircraft, 1971–1972. Jane's Yearbooks. London: Sampson Low, Marston & Company. sid. 55–56. Libris 8258965
- ^ Gunston, Bill; Spick, Mike (1983) (på engelska). Modern Air Combat. London: Salamander Books Ltd. sid. 96–97. Libris 6147974. ISBN 0-86101-1627
- ^ http://www.aviastar.org/air/france/dassault_mirage_f-2.php
- ^ [a b] Gunston, Bill (1984) (på engelska). Modern Fighting Aircraft. London: Salamander Books Ltd. sid. 62. Libris 6147971. ISBN 0-86101-1589
- ^ http://www.mirage4fs.com/preview3.html
- ^ Spick, Mike (1987) (på engelska). Modern Attack Aircraft. London: Salamander Books Ltd. sid. 66–67. ISBN 0-86101-318-2