Протазан
Протазан | |
|
Протаза́н, або партезана, партизана (від пол. partyzana, нім. Partisane, що сходить до фр. pertuisane і італ. partigiana[1] — «алебарда»)[2] — різновид держакової зброї — спис з плоским і довгим металевим наконечником, спорядженим двома «рогами». Прикрашався золотою, срібною чи шовковою китицею. Зброя ландскнехта в XVI і охоронців при монархах в XVII. Пізніше виконував функцію почесної зброї офіцерів.
Перші протазани з'явилися в XV столітті в Італії. Слово partigiana означає буквально «партизанка, зброя партизана»[3], інша версія пов'язує його з дієсловом pertugiare («дірявити»)[4]. За походженням протазан, можливо, був розвитком облогового ножа[4], кабанячого списа, або, ймовірніше, «крилатого списа» (нім. Flügellanze). Починаючи з другої чверті XVI ст. протазан поступово стає зброєю охорони, а також парадною зброєю. Близько 1600 року він стає почесною зброєю офіцерів. Згодом його в цій функції замінив еспонтон, що залишався на озброєнні до початку XIX століття[5].
У Російській імператорській армії протазан — почесна зброя піхотних офіцерів у першій половині XVIII століття. В умовах зрослого значення вогневого бою вони практично не використовувалися за прямим призначенням, швидше за все бувши орієнтиром в строю, позначаючи місце офіцера і служачи для подачі сигналів і команд; крім того, вони грали свою роль визначника чинів, поряд з офіцерським шарфом і горжетом. Протазан під лезом мав китицю, колір якої (на 1719—1720 рр. і пізніше) розрізнявся залежно від чину: у полковника — золотий, у підполковника — срібний, у майора — золотий зі срібним, у капітана — білий, у капітан-поручика — синій, у поручика — червоний, у підпоручика — зелений (прапорщик замість протазана носив прапор роти)[6]. В артилерії і кавалерії протазанів не було[6]. Офіцери гренадерських підрозділів також не мали протазанів, озброюючися замість них короткими фузеями. У 1730 році протазани замінюють на еспонтони[6].
Довжина протазана становила 2,1 — 2,8 м, з яких 0,6 — 0,8 м припадало на фігурний наконечник. Держак виготовлявся з міцного дерева, наконечник складався з двосічної довгої середньої частини і двох вигнутих бокових меншої довжини (так званих «вух»). Разом менші бокові відростки утворювали півмісяць, з середини якого виступало центральне лезо. Якщо бокові частини наконечника були сильно зменшені порівняно з центральною частиною, вони називалися «обрубаними вухами»[4][7].
З протазанами й еспонтонами мають певну схожість деякі варіанти запальників: коли вони споряджені наконечником списа й двома ріжками для кріплення ґнота.
-
Наконечник протазана лейтенанта Рейтенбюрга (фрагмент картини Рембрандта «Нічна варта»)
-
Йомени Королівської гвардії з протазанами
-
Протазан з китицею
-
Офіцерський протазан XVII століття
-
Швейцарські гвардійці з протазаном (праворуч) і алебардою (ліворуч)
- ↑ Протазан // Этимологический словарь русского языка = Russisches etymologisches Wörterbuch[ru] / авт.-сост. М. Фасмер ; пер. с нем. и доп. чл.‑кор. АН СССР О. Н. Трубачёва, под ред. и с предисл. проф. Б. А. Ларина [т. I]. — Изд. 2-е, стер. — М. : Прогресс, 1986—1987. (рос.)
- ↑ pertuisane. www.cnrtl.fr. Le Trésor de la langue française informatisé. Архів оригіналу за 8 жовтня 2021. Процитовано 8 жовтня 2021. (фр.)
- ↑ Vgl. Duden online: Partisane [Архівовано 8 листопада 2021 у Wayback Machine.] und Partisan [Архівовано 8 листопада 2021 у Wayback Machine.] (нім.)
- ↑ а б в Gerhard Seifert: Fachwörter der Blankwaffenkunde. Deutsches Abc der europäischen blanken Trutzwaffen. (Hieb-, Stoß-, Schlag- und Handwurfwaffen). Verlag Seifert, Haig 1981. (нім.)
- ↑ Peter Krenn: Schwert und Spieß. Landeszeughaus Graz am Steiermärkischen Landesmuseum Joanneum. Deutsch–Englisch. Kunstverlag Hofstetter, Ried im Innkreis 1997, S. 62. (нім.)
- ↑ а б в Партазан (протазан), алебарда, эспантон [Архівовано 18 травня 2021 у Wayback Machine.] (рос.)
- ↑ Jean-Denis G.G. Lepage: Medieval Armies and Weapons in Western Europe, Verlag McFarland, 2014, ISBN 9780786462513, S. 105 [1] [Архівовано 8 листопада 2021 у Wayback Machine.] (англ.)
- Протазан // Энциклопедический словарь Брокгауза и Ефрона : в 86 т. (82 т. и 4 доп. т.). — СПб., 1890—1907. (рос. дореф.)
Це незавершена стаття про зброю. Ви можете допомогти проєкту, виправивши або дописавши її. |