Томаківка
селище Томаківка | |||
---|---|---|---|
| |||
Країна | |||
Область | Дніпропетровська область | ||
Район | |||
Громада | Томаківська селищна громада | ||
Код КАТОТТГ | UA12080130010022918 | ||
Основні дані | |||
Засновано | 1740[1][2] | ||
Статус | із 26 січня 2024 року | ||
Площа | 11,35 км² | ||
Населення | ▼ 6 559 осіб (01.01.2022)[3] | ||
Поштовий індекс | 53500—53504 | ||
Телефонний код | +380 5668 | ||
Географічні координати | 47°48′48″ пн. ш. 34°44′57″ сх. д. / 47.81333° пн. ш. 34.74917° сх. д.Координати: 47°48′48″ пн. ш. 34°44′57″ сх. д. / 47.81333° пн. ш. 34.74917° сх. д. | ||
Висота над рівнем моря | 33 м | ||
Водойма | р. Томаківка
| ||
Відстань | |||
Найближча залізнична станція: | Мирова | ||
До станції: | 5,8 км | ||
До райцентру: | |||
- автошляхами: | 46 км | ||
До обл. центру: | |||
- автошляхами: | 92 км | ||
Селищна влада | |||
Адреса | 53500, Дніпропетровська обл., Нікопольський р-н, с-ще Томаківка, вул. Лесі Українки, 17 | ||
Голова селищної ради | Калашник Іван Володимирович | ||
Карта | |||
|
Ця стаття містить текст, що не відповідає енциклопедичному стилю. (жовтень 2019) |
Ця стаття потребує додаткових посилань на джерела для поліпшення її перевірності. (жовтень 2019) |
Томáківка — селище в України, адміністративний центр Томаківської селищної громади Нікопольського району Дніпропетровської області. До 2020 року — адміністративний центр Томаківського району.
Селище Томаківка розташоване за 92 км від обласного центру, 46 км від районного центру та 15 км від Запоріжжя, у Причорноморській низовині, в місці злиття двох річок — Томаківки та Кисличуватої. Вище за течією річки Томаківки на відстані 3 км розташоване село Михайлівка, нижче за течією примикає село Топила. До селища примикає село Кисличувата. Селищем тече декілька пересихаючих струмків. Через селище пролягають автошляхи національного значення Н23 та територіального значення Т 0420. Найближча залізнична станція проходить залізниця станція — Мирова (за 5,8 км).
Цей розділ не містить посилань на джерела. (жовтень 2019) |
Про походження назви «Томаківка» існує декілька історичних версій. Томаківська Січ була заснована на острові Томаківка, який татари називали «тумак», тобто шапка. Доступитися до Січі було нелегко. Польський шляхтич Самуїл Зборовський, який був у Січі у XVI столітті, розповідав, що острів цей «такий широкий, що може вмістити 20 тисяч осіб та чимало коней».
Нібито проїжджав він поруч із томаківською долиною під час рясного цвітіння маків. Схили були червоні від квітів, а саме село знаходилося в центрі, як макова коробочка серед пелюсток. І сказав тоді Сірко, — «Хіба ж то село — то маківка».
Легенда про царицю Катерину
Існує також легенда, що назву Томаківці дала цариця Катерина, яка об'їжджаючи запорізьку слобідку, побачила цвіт маку. Запитала вона у своєї свити, що це так гарно квітне. Та вони зроду таких квітів не бачили. Відповів цариці старий дід- запорожець: «То — маківка».
«Томаківка», не зовсім зрозумівши, повторила Катерина і додала, що нехай же і слобода ця віднині зветься Томаківкою.
Заселення нинішньої території селища почалося ще в далекій давнині. Про це свідчать збережені за течією річки Томаківка кургани епохи бронзи (III—I тисячоліття до Р. Х.) та скіфського часу. Під час археологічних розкопок 1861 року в одному з курганів було знайдено золоті прикраси, уламки грецького посуду, зброю[4].
Було знайдено поселення Черняхівської культури.
Томаківка — стародавнє запорізьке займище. Засноване у XVI століття. Перебувало у складі Кодацької паланки Запоріжжя. У 1740-х роках на місці селища влаштувалися на постійне місце проживання сім'ї поселенців, які відбували особливі державні повинності на Хортицькій верфі і при Хортицької митниці.
З 1777 року Томаківка — державна військова слобода. Через 10 років у 27 дворах мешкало 112 осіб[5]. Наприкінці XVIII століття в селі вже мешкали 848 чоловіків та 502 жінки. В їхньому користуванні перебувало 25 600 десятин землі, зокрема 22 600 десятин орної[6].
Військові поселенці Томаківки спочатку не платили подушних податей, проте їм ставилося в обов'язок виставляти по одному воїну від кожної земельної ділянки розміром 26-30 десятин і вносити поземельний збір. Але вже на початку XIX століття вони стали платити подушний і оброчну податі[виправити стиль]. Попри те, що військові поселенці вважалися незакріпаченими[якими?][уточнити термін], особисто вільними людьми, царський уряд будь-якої миті міг позбавити їх землі, збільшити повинності, примусово переселити. 1808 року з Томаківки було переселено на хутори, так звані Чумаками, 205 жителів.
Мешканці села крім хліборобства і скотарства займалися рибальством, чумацьким та кустарним промислами. Жінки пряли льон і вовну, ткали полотно та сукна, здебільшого на продаж[7]. Щороку в Томаківці проводилося п'ять ярмарків, де торгували переважно хлібом і худобою. 1849 року на ярмарках було представлено товарів на суму 80 200 руб., а реалізовувалося — на 39 600 карбованців[вказуються то рублі, то карбованці][уточнити][8].
За законом 1866 року про поземельний устрій державних селян жителі Томаківки, в якій за переписом 1859 налічувалося 6214 осіб[9]. Зберегли за собою по 6,8 десятини землі на ревізьку душу[10]. Однак оброчна подать, потім високі викупні платежі, а також нестача інвентарю та засобів на його придбання позбавляли більшість селян можливості вести своє господарство.
З розвитком капіталізму в пореформений період посилювалася соціальна диференціація селянства. 1882 року з 1231 подвір'я в 377 відсутня робоча худоба, у 407 — корови, а в 221 дворі взагалі не було ніякої худоби. Селяни-бідняки змушені були йти в кабалу до поміщиків і куркулів, а їхні землі прибирали до рук місцеві куркулі[виправити стиль][11].
Станом на 1886 рік у колишньому власницькому селі, центрі Томаківської волості Катеринославського повіту Катеринославської губернії, мешкало 6735 осіб, налічувалось 1203 подвір'я, існували 2 православні церкви, 2 школи, земська лікарні, 20 лавок, 3 постоялих двори, 2 склади, шинок, відбувалось 5 ярмарок на рік[12].
Збідніле селянство виражало невдоволення своїм становищем, існуючим ладом. Отак, у липні 1880 року в Томаківці було проведено дізнання по справі селянина Миколи Вітовського, якого звинувачували «в неодноразовому проголошенні сміливих і образливих слів проти імператора…»[13].
За переписом 1897 року кількість мешканців зросла до 10709 осіб (5282 чоловічої статі та 5427 — жіночої), з яких 10621 — православної віри[14].
Наприкінці XIX століття сільській громаді, яка налічувала 1618 домогосподарств, в яких мешкали 10 643 особи, належало 18 787 десятин землі. Наділи землі 409 господарств не перевищували 5 десятин, у 795 домогосподарствах становили 5-10 десятин, у 289 — 10-25 десятин, у 75 — 15-25 десятин, а у 37 — понад 25 десятин. 13 господарств були безземельними. У 321 подвір'ї був відсутній інвентар, у 139 — худоба, у 525 дворах — робоча худоба. 459 сімей не мали можливість забезпечити собі навіть напівголодне існування[прояснити][15].
Під впливом революційних подій восени 1905 року в Томаківці було створено селянський комітет, який заявив про свою солідарність із Всеросійським селянським союзом. Члени комітету висували вимоги передати поміщицьку землю селянам, замінити влади виборними органами, не закликати новобранців до царської армії. Вони вели широку агітацію серед жителів села[16]. 27 грудня 1905 року Катеринославський повітовий справник доповідав губернатору про те, що селяни виступають проти чинів поліції, надають повну довіру представникам селянського комітету, з яких найактивнішими є жителі Томаківки борошномел Т. П. Мізін, вчитель С. М. Новосельський, селяни С. Є. Манзюк і Ф. Д. Пиріг[17]. Революційно настроєні жителі села чинили всілякий опір представникам влади, зривали оголошення з розпорядженнями губернської влади, рішуче виступали проти розміщення в Томаківці козацької півсотні, відмовилися надати козакам приміщення під постій і виділити фураж для їхніх коней. Наприкінці грудня повітовий справник доніс губернатору, що посланий ним у Томаківку стражник повернувся, бо проїхати туди неможливо, оскільки Томаківські селяни всіх б'ють усіх поліцейських чиновників, що до них приїжджають[18].
У січні 1906 року в Томаківку прибув каральний загін. Солдати й козаки зігнали селян на церковне подвір'я і, закривши ворота, вчинили над ними жорстоку розправу, б'ючи шомполами і нагайками[19]} Керівників селянського комітету заарештували і відправили до Катеринославської в'язниці[20].
Станом на 1914 рік у Томаківці діяла поштово-телеграфна контора, окремо існувала земська телефонна станція, яка з'єднувала місцевих абонентів з мережею міст Нікополя, Катеринослава та волосними управами (Вищетарасівка, Мирова, Хортиця). За доплату, до земської мережі могли приєднувати і приватних осіб, встановлюючи лінію та телефонний апарат.
Регулярно проводилися сільськогогосподарські виставки під егідою земства, які демонстрували успіхи місцевих селян і землевласників у землеобробітку, тваринництві, садівництві та ремеслах.
З грудня 1931 року почала виходити районна місцева газета «Соціялістичне поле», як друкований орган Томаківського райкому КП(б)У, районної ради і райпрофкому. З 1962 по 2000 роки газета мала назву «Радянське життя», з а 2000 року — «Наш край». Це було повязано перш за все з тим, що після ліквідації округів та переходу на двоступеневу (район/центр) систему адміністративного поділу і управління, у кожному районному центрі мала виходити власна газета.
Навесні 1937 року через повінь в селі Томаківці було підтоплено декілька десятків будівель, три людини загинуло.
Нетривалий час (серпень-листопад 1939 року) село Томаківка мало назву Калініно, а район — Калінінським.
З 18 серпня 2016 року — адміністративний центр Томаківської селищної громади, яка утворена шляхом об'єднання Томаківської селищної ради та Володимирівської, Кисличуватської, Китайгородської, Михайлівської, Преображенської, Чумаківської сільських рад Томаківського району.
19 липня 2020 року, в результаті адміністративно-територіальної реформи та ліквідації Томаківського району, місто увійшло до складу новоутвореного Нікопольського району[21].
26 січня 2024 року в Україні набув чинності Закон № 3285-IX, який передбачає дерадянізацію адміністративно-територіального устрою України, то ж селище міського типу Томаківка набуло статусу селища[22].
Розподіл населення за рідною мовою за даними перепису 2001 року[23]:
Мова | Кількість | Відсоток |
---|---|---|
українська | 7521 | 92.97% |
російська | 523 | 6.46% |
білоруська | 14 | 0.17% |
вірменська | 13 | 0.16% |
румунська | 2 | 0.03% |
болгарська | 1 | 0.01% |
інші/не вказали | 16 | 0.20% |
Усього | 8090 | 100% |
- Маслоробний завод ТОВ «Інтер-мол».
- Комбікормовий завод.
- Цегельно-черепичний завод — переформатований під виробництво супровідних товарів для харчової промисловості.
- Хлібозавод.
- Агрофірма «1 Травня».
- Томаківський «Агрохім».
- Школа № 1.
- Школа № 2.
- Музична школа[24]
- Дитячий дошкільний навчальний заклад.
- Томаківський професійний аграрний ліцей.
- Томаківський центр первинної медико-санітарної допомоги Дніпропетровської обласної ради
- КП «Томаківська центральна районна лікарня» Томаківської селищної ради
- Будинок культури.
- Картинна галерея імені Д. Красняка.
- Історико-краєзнавчий музей.
- Центр творчості молоді.
- Будинок школяра.
- Спорткомплекс.
Сакральні споруди релігійних громад:
- Храм Пресвятої Трійці ПЦУ (вул. Пушкіна, 43);
- Свято-Благовіщенський храм (вул. Берегового, 13-А);
- Церква «Відродження» (вул. Богдана Хмельницького, 58-Б).
Весільний дивень — елемент традиційного весільного обряду, що зародився у період Трипільської доби та і досі передається із покоління в покоління у деяких сім’ях Томаківщини[25].
До процесу випікання залучались парна кількість подружок нареченої, хрещена матір та рідня, щоб молоді прожили весь вік у парі. Сіяти борошно, місити тісто запрошували жінку, яка перебувала у першому шлюбі та жила з чоловіком у злагоді й любові. Процес випікання супроводжувався народними та весільними співами і теплими побажаннями подружжю. Готовий до випікання дивень ставили у відро з пшеницею, оскільки пшениця символізує добробут і достаток молодих. Коли пекли дивень, слідкували, щоб він не пригорів і не зламався — від цього, за народним повір'ям, залежало щастя молодих. До виготовленого дивня прив'язували цукерки, щоб молодим солодко жилося. Дивні виготовляються для проведення весільних обрядів у селищі Томаківка та найближчих територіях. Нині також виготовлюються для продажу на місцевих ярмарках та фестивалях.
- Дубравін Андрій Варламович (1874—1954) — український актор і театральний діяч, художник, режисер, педагог, театральний критик.
- Кива Владислав Миколайович (1972—2014) — молодший сержант Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- Красняк Дмитро Никифорович (1927—2003) — український скульптор і графік.
- Кузьменко Микола Лаврінович (1862-1942) — український письменник, член Української Центральної Ради.
- Литкін Андрій Володимирович (1976—2015) — солдат Збройних сил України, учасник російсько-української війни[26].
- Ляшенко Василь Трохимович (1903—1989) — радянський діяч органів державної безпеки, начальник УНКВС по Львівській області, полковник міліції.
- Третяк Петро Анатолійович (1972—2014) — підполковник (посмертно) Збройних сил України, учасник російсько-української війни.
- ↑ а б Українська радянська енциклопедія — Київ: Головна редакція УРЕ, 1959. — Т. 11 кн. 1. — С. 296.
- ↑ а б Географічна енциклопедія України — 1989. — Т. 3. — С. 297.
- ↑ Чисельність наявного населення України на 1 січня 2022 — Державна служба статистики України (укр.)(англ.)
- ↑ М. І. Ростовцев. Скіфія і Боспор. Л., 1925, с. 407—410
- ↑ Матеріали для історико-статистичного опису Катеринославської єпархії, вип. 1, с. 116—119
- ↑ ЦДІА СРСР, ф. 1350, оп. 312, д. 22, л. 11.
- ↑ ЦДАДА, ф. 1355, оп. 2, д. 19, л. 30.
- ↑ ЦДІА СРСР, ф. 1281, оп. 5, д. 60, л. 145
- ↑ Списки населених місць Російської імперії, т. 13. Катеринославська губернія з Таганрозького градоначальства, с. 16.
- ↑ Матеріали для оцінки земель Катеринославської губернії, т. 1. Катеринославський повіт. Катеринослав, 1899, с. 173
- ↑ Звіт Катеринославської повітової земської управи за 1882 рік, с. 248
- ↑ Волости и важнѣйшія селенія Европейской Россіи. По данным обслѣдованія, произведеннаго статистическими учрежденіями Министерства Внутренних Дѣл, по порученію Статистическаго Совѣта. Изданіе Центральнаго Статистическаго Комитета. Выпуск VIII. Губерніи Новороссійской группы. СанктПетербургъ. 1886. — с. 21 (рос. дореф.)
- ↑ ЦДІА УРСР у Києві, ф. 419, оп. 1, д. 479, лл. 5, 6
- ↑ Населенные места Российской империи в 500 и более жителей с указанием всего наличного в них населения и числа жителей преобладающих вероисповеданий : по данным первой всеобщей переписи населения 1897 г. / Под ред. Н. А. Тройницкого — С.-Пб. : Типография «Общественная польза»: [паровая типолитография Н. Л. Ныркина], 1905. — С. 1-62. — X, 270, 120 с.(рос. дореф.)
- ↑ Матеріали для оцінки земель Катеринославської губернії, т. 1. Катеринославський повіт, с. 172—177
- ↑ ЦДІА УРСР у Києві, ф. 313, оп. 2, буд 2965, арк. 2, 3, 9, 12, 28
- ↑ Катеринославщина в революції 1905—1907 рр.. Документи і матеріали, с. 237
- ↑ ЦДІА УРСР у Києві, ф. 313, оп. 1, д. 183, л. 1; Дніпропетровський облдержархів, ф. 11, оп. 1, д. 455, л. 48
- ↑ «Літопис революції», 1928, № 6, с. 224.
- ↑ ЦДІА УРСР у Києві, ф. 313, оп. 2, буд 2065, арк. 28, 39
- ↑ Постанова Верховної Ради України від 17 липня 2020 року № 807-IX «Про утворення та ліквідацію районів»
- ↑ Закон України № 3285-IX від 28 липня 2023 року «Про порядок вирішення окремих питань адміністративно-територіального устрою України». Верховна Рада України.
- ↑ Томаківська дитяча музична школа.
- ↑ Ковчег смаку. Україна (PDF).
- ↑ Литкін Андрій Володимирович
- Кругляк Ю. М. Ім'я вашого міста : Походження назв міст і селищ міського типу Української РСР. — К. : Наукова думка, 1978. — 152 с.
- Погода в селищі Томаківка.
- Томаківка. Інформаційно-пізнавальний портал. Дніпропетровська область у складі УРСР. (на основі матеріалів енциклопедичного видання про історію міст та сіл України, том — Історія міст і сіл Української РСР. Дніпропетровська область. — К.: Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1969. — 959 с.)
- В. Ф. Волков, Г. Й. Уманська, Г. Г. Шестопалов. Тома́ківка // Історія міст і сіл Української РСР: у 26 т. / П. Т. Тронько (голова Головної редколегії). — К. : Головна редакція УРЕ АН УРСР, 1967—1974. — том Дніпропетровська область / А. Я. Пащенко (голова редколегії тому), 1969: 959 с. — С. 837-845.
- Тома́ківка Українська радянська енциклопедія : у 12 т. / гол. ред. М. П. Бажан; редкол.: О. К. Антонов та ін. — 2-ге вид. — К. : Головна редакція УРЕ, 1984. — Т. 11, кн. 1 : Стодола — Фітогеографія. — C. 296. — 606, [2] с., [22] арк. іл. : іл., портр., карти с.
- Тома́ковка // Тихоходки — Ульяново. — Москва : Советская энциклопедия, 1977. — С. 60. — (Большая советская энциклопедия : [в 30 т.] / гл. ред. А. М. Прохоров ; 1969—1978, т. 26).
Вікісховище має мультимедійні дані за темою: Томаківка |
- Відділ освіти Томаківської районної державної адміністрації.
- Юридичний портал Томаківщини.
- Громадська організація «Правозахисна варта Томаківщини».
|
|
|
- Томаківська селищна громада
- Кодацька паланка
- Катеринославський повіт
- Селища Дніпропетровської області
- Районні центри Дніпропетровської області
- Археологія Нікопольського району
- Бронзова доба Дніпропетровської області
- Городища Черняхівської культури Дніпропетровської області
- Кургани Дніпропетровської області
- Скіфські кургани Дніпропетровської області
- Томаківка
- Колишні смт України
- Населені пункти Нікопольського району