Веприцька оборона
Веприцька оборона | |||||||
---|---|---|---|---|---|---|---|
Північна війна | |||||||
Координати: 50°06′24″ пн. ш. 29°48′21″ сх. д. / 50.10666666669477820° пн. ш. 29.80583333336077700° сх. д. | |||||||
| |||||||
Сторони | |||||||
Командувачі | |||||||
Військові сили | |||||||
3 000 бійців, 20 гармат |
1 500 бійців, (з них 300 козаків Харківського слобідського полку) 3 гармати | ||||||
Втрати | |||||||
вбитих 400, поранених 6 00 |
вбитих 175, поранених 1 50, весь гарнізон взятий в полон |
Ве́прицька оборо́на 1708-1709 — штурм союзними військами Карла XII й Івана Мазепи містечка Веприка, у якому перебувала московсько-українська залога; епізод Північної війни 1709—1721. Веприцька оборона стала одним зі значних ідеологічних епізодів у російській історіографії Північної війни та створенні міфу про вірність українського народу союзові з Росією й неприйняття ним «зрадника» гетьмана Івана Мазепи.
На початку XVIII століття Веприк був сотенним містечком Гадяцького полку Війська Запорозького. Містечко не мало складних фортифікаційних споруд, але було огороджено чотирикутним 6-8 метровим земляним валом та палісадом із соснових колод, а також ровом.
У містечку розташовувалася залога кількістю 1100 солдат регулярної армії Московського царства та кілька сотень козаків Харківського слобідського козацького полку. Комендантом Веприка на той час був полковник Вільям Фермор (шотландець за походженням), його заступником був командир батальйону Івангородського піхотного полка підполковник С.Я. Юрлов. Спираючись на допомогу місцевих жителів, московські військовики та харківці тривалий час відбивали атаки шведів.
22 грудня 1708 загони шведської армії на чолі з Карлом XII рушили на Веприк, але їм не вдалося відразу захопити містечко і вони взяли його в облогу.
6 січня 1709 року полки Карла XII та Івана Мазепи почали штурм фортеці Веприка з трьох боків, але він виявився невдалим. Карл XII велів припинити штурм і послав до обложених парламентера з пропозицією здатися, обіцяючи зберегти їм життя та майно. В іншому випадку він погрожував нікого не залишити в живих. Веприк капітулював.
Король дотримав обіцянку і на додачу видав кожному полоненому на знак поваги за виявлену мужність по 10 польських злотих. Фортеця була спалена шведами. Вони втратили при штурмі 2 тисячі чоловік вбитими і пораненими. Втрати захисників — 7 офіцерів, 167 солдатів убитими, 150 пораненими.
Після захоплення Веприк був спалений.
-
Фортечні ворота
-
Фортечні ворота
- За ред. А.В. Кудрицького. Полтавщина : Енцикл. довід.. — К. : УЕ, 1992. — С. 1024. — ISBN 5-88500-033-6.
- Осада Веприка [Архівовано 17 лютого 2013 у Wayback Machine.]
- В. В. Станіславський. Веприцька оборона 1708—1709 рр. [Архівовано 14 квітня 2016 у Wayback Machine.] // Енциклопедія історії України : у 10 т. / редкол.: В. А. Смолій (голова) та ін. ; Інститут історії України НАН України. — К. : Наукова думка, 2003. — Т. 1 : А — В. — С. 477. — ISBN 966-00-0734-5.